2 XXVIII. E. Mencl: 



Solea, Anguilla, Salino, Trigla, Cyprinus, Esox, Perca, Cobitis, Gobio, 

 Gobius, Scorpaena atd.), ale tak hojně, v takovém rozsahu a v takové 

 formě jako u jednoho exempláře Torpéda nikde jsem to nepozoroval. 

 Zjev ten pokračuje asi takto: 



Na kterémkoli místě v plasmatu buněčném, ale nejčastěji v sou- 

 sedství jádra objeví se jedna nebo více malých vakuolek, často po- 

 divuhodně pravidelně v kruhu kol jádra sestavených, jež stále se 

 zvětšují, jádro zatlačují, až konečně na některém místě prorazí na 

 povrch, tak že vznikne široký kanál buňkou procházející, když vakuola 

 dotkla se povrchu na dvou protilehlých stranách. V takových vakuolách 

 (kde rozpadnutí není skončeno a produkt degenerace není odstraněn 

 nebo resorbován), jeví se koagulum hmoty hyalinní, silně světlo lámající 

 a homogenní. Je to patrně látka tuková. V tomto ohledu musím do- 

 znati, že se mi bohužel nedostalo materiálu čerstvého, kde by se 

 známou reakcí osmiovou věc ta dokonale dala zjistiti. Process ten 

 ubírá se svou cestou dále, tak že v dalších stadiích nalézáme jen 

 úzký proužek plasmatu, jenž vroubí jednu neb více velikých vakuol. 

 Tuková degenerace jevila se i v ganglipvých buňkách oblongaty 

 (hlavně to byla oliva superior, obr. 9. a, b), ale toho rozsahu nena- 

 byla, v jakém byl jí zasažen lobus electricus. Dále dlužno pozname- 

 nati, že zjev ten zjistil jsem jen u jediného zmíněného objektu, jenž 

 skytal zvláštní pohled již při menším zvětšení, neboť vakuolisace buněk 

 dodávala celé sérii charakteristického vzezření. Na jiných řezech 

 z jiných individuí tu a tam vzácně byla nějaká maličká vakuolka 

 v některé buňce k nalezení; ostatně zde jevily se vakuoly jen jako 

 světlejší místa v plasmatu, neprorážely na povrch a množství jejich 

 i velikost byly tak nepatrné jako u jiných specií. Z toho soudím, že 

 v tom případě jedná se o zjev zcela zvláštní a že dlužno v té věci 

 činiti rozdíl a to v tom smyslu, že existují jedny vakuoly počtem ne? 

 četné, malé, nezvětšující se ani existenci buňky neohrožující, krátce 

 řečeno normální a pak druhé, vlastností právě vylíčených, patho- 

 logické, buňku úplně destruující, jež vyskytují se jen u některých 

 jedinců, ale pak velmi rozšířeně. 



Jako v právě vylíčeném případě trpí plasma, a jádro zaniká již 

 eo ipso, tak naopak při druhém zjevu, při vnikání leukocytů do 

 buňky, napadeno je patrně a úplně se ničí jen jádro, kdežto plasma, 

 které leukocyt propustilo, zůstává nezměněno i tam, kde jádro úplně 

 už je zničeno. Shoda u obou zjevů jeví se v tom, že i zde napadení 

 buňky leukocytem bylo zjištěno na řezech z jediného jen individua, 

 kdežto na celé řadě praeparátů jiných neexistoval ani jediný podobný 



