O žulovém porfyru a rule ze Šibeničního vrchu u Sušice. 5 



cení nad dolejším nikolem mění velmi malounko narůžovělý svůj ton. 

 Epidot jest ve výbruse čiř)' nebo slabě nažloutlý, velmi slabě pleo- 

 chroický, pozná se však snadno dle velikosti lomu a dvojlomu svě- 

 telného. 



Původně biotit byl patrně značně bohatý na Ti 2 , někdy i na 

 Ca O, neboť místem mívá vyloučeno hojně titanitu a nemálo epidotu. 

 Arciť není vyloučeno i přistěhování kalcia z okolí při rozkladu. Vzá- 

 cněji nalezne se přimíseno chloritu z biotitu vzniklého něco manga- 

 nitého epidotu, jenž pak zastupuje obyčejný epidot. 



Manganity epidot vyskytuje se tu v drobných zrnkách anebo 

 v aggregátech stébelnatého slohu poněkud načervenalých a pleochroi- 

 ckých dílem velmi slabě, dílem zřetelně mezi tony: červeným a ame- 

 thystovým. Určení nerostu toho pro drobnost zrnéček a nedostatek 

 krystalografického omezení jest nesnadné, leč z celého způsobu vý- 

 skytu lze, tuším, přece na epidot souditi a to na epidot manganatý, 

 jenž se vyznačuje podobným pleochroismem. Relief jest značně vyšší 

 nežli u apatitu, rovněž i zdá se býti vyšším nežli u turmalinu a vy- 

 rovnává se reliéfu epidotu. Délka shledána byla nejčastěji opticky 

 negativní, někdy však i opticky positivní. Pokud bylo možno pomocí 

 okuláru Czapskiho obdržeti obrazce v konvergentním světle polariso- 

 vaném, jest nerost opticky dvojosým o značně velikém úhlu os opti- 

 ckých. Dvojlom pozorovaný v zrnkách dle délky jest nestejný, jakož 

 i různé řezy bývají nejčastěji různě orientovány v zorném poli, ale 

 zdá se, že by největší dvojlom nebyl vždy stejné hodnoty; dílem do- 

 sahuje jistě asi výše nejvyššího dvojlomu epidotu, dílem zdá se býti 

 nižší, nejvyšší pak pozorovaný dvojlom jest nižší dvojlomu křemene. 

 Absorpce slabá, i při silnějším pleochroismu nevelká. S manganitýin 

 epidotem horniny „porfido rosso antico" , 8 ) jak jsem se přesvědčil 

 srovnávacím preparátem, nemůže arci býti identifikován, nebot tento 

 má jiné tony pleochroismu, leč tonům mnou pozorovaným podobné 

 D lávu Lacroix pro piemontit ') ze Sv. Marcella dle Laspeyresa. Celkem 



Viz II I: ii -mi: „Mikroskopische Physiographie der massigen Ge- 

 -. :;. Aufl., 1806, p. 948. 



iej: Ono Nobdbnbkjöld : „Heber archaische Ergussgestoiiie aus Smů- 

 | i i 1894 p. 

 Jami. Da« a: Manual of Mineralogy, 6 ed. pag. 519j 521. 

 I)r. F. Zikki.i. : Lehrbuch der Pétrographie li. B., p. 65S a I. li., p. 876. 

 ■ M .1/ -, a A. Laoboix: „Tableaux des Minéraux des roches. Paris 1889" 

 (épidotes). a. I. Bulletin de la Société Franc, de Miner. 1886., IX., pag 



:••, [.. .. Qroth Zeitschrift fur Krystallograpbie, 1880, Btr. L85. 



