12 XXIX. Jan Jos. Daněk : 



Biotit má barvu červen ohnědou, značně intensivní a jeví silný 

 pleochroismus. Pro chvění ||oPjest černohnědý do červena, málo 

 průsvitný, pro chvění J_ ku o P však hnědavě žlutavý, dosti světlý. 

 Vzhled jeho jest čerstvý, často i v partiích, kde živce jsou přímo 

 vedle něho v stavu rozloženém. Uzavřenin bývá v něm velmi málo; 

 někde jen možno pozorovati něco malounkých rudních zrnéček, dílem 

 magnetitu, dílem ilmetitu podobných, neb i ojedinělé zrnko či jehlička 

 žlutavého rutilu, místy i červenavé neb skoro čiré zrnko zirkonu a snad 

 i titanitu. Kolem poslednějších bývá utvořen tmavší, zaokrouhlený 

 dvůrek pleochroický. Častěji však na samém kraji přibývá drobných 

 rudních zrnéček, kteréhožto zjevu u živců a křemene nelze pozorovati. 



Aggregáty biotitové jsou složeny rozmanitě, někdy rovnoběžně, 

 častěji však nepravidelně. Působením atmosferilií biotit puká a mění 

 se v bledě zelený chlorit dílem penninu, dílem klinochloru příbuzný, 

 jak lze souditi z různé povahy jeho dvojlomu, ač šikmost zhášení zře- 

 telně nebyla pozorována. Všecky úzké průřezy lupénků mají totiž 

 negativní optickou délku; ale jedny jeví velmi malý dvojlom, právě 

 nejnižší interferenční barvy modravé, jiné pak žlutavé barvy I. řádu. 

 Barvy pleochroické jsou: pro chvění \\oP bledězelená se zřetelnou, 

 ale nevelikou absorpcí ; pro chvění JL ku o P slabě žlutavá až skoro 

 čirá. I po rozkladu zůstávají místa pleochroických dvůrků někdejšího 

 biotitu intensivněji zbarvena. 



Rozkladem biotitu ve chlorit vylučuje se málokdy allotriomorfní 

 zrnko slabě červenavého titanitu, nebo zrnka rutilová; častěji však 

 sagenitové vlásky, prostupující se známým spůsobem v úhlech 60° 

 a 120°, jehož bývá nezřídka dosti hojně v nově vzniklém chloritu 

 uzavřeno, a jest patrno, že biotit jest celkem bohat na Ti0 2 . Se 

 zřetelem ku velmi bledému zbarvení chloritu z biotitu vznikajícího lze, 

 tuším, souditi, že hlavní příčinou červenohnědého zbarvení zdejšího 

 biotitu jest právě obsah hojného Ti0 2 , jak u mnohých amfibolů novější 

 dobou se objevuje. 



Živce náležejí hlavně řade alkalické — orthoklasům, a jen ojediněle 

 lze pozorovati dle šikmého zhášení plagioklasy řady oligoklas- 

 andesmové. V zachovalejších proužcích mají celkem dosti čerstvý 

 vzhled a v pórech svých uzavírají čirou tekutinu a plyn. Pórů těchto 

 přibývá pokračujícím rozkladem, a přibývající plynové bublinky, jakož 

 i infiltrovaný prášek nahnědlé rudy železné kalí jich vzhled. Proměna 

 živců děje se obyčejným způsobem; vznikat dílem jemný muskovit, 

 dílem kaolin. Zvětrávání začínává bud od kraje, neb i ze středu. 



