O žulovém porfyru a rule ze Šibeničního vrchu u Sušice. 13 



Přiiníšením velmi jemného chloritu z okolí nabývají produkty rozkladu 

 živců přibarvení zelenavého. 



Křemen jest čirý a mívá póry velmi často sestavené do řádků 

 rozmanitých. Obrysy jich bývají mnohdy hranaté a póry naplněny 

 jsou jako v živcích čirou tekutinou a plynem. Tekutinu možno velmi 

 často pokládati za vodnatou a to dle poměru šířky tmavého okraje 

 plynové bublinky. 



Struktura jeví při mikroskopickém pozorování následující zvlášt- 

 nosti : 



Všechny hlavní součástky jsou vyvinuty allotriomorfně, at stýkají 

 se spolu nerosty souhlasné nebo nerosty různé, tedy i biotit vůči 

 živcům a křemeni, rovněž i živce oproti křemení; tudíž jinak nežli 

 bývá aspoň pro živce pravidlem v zrnitých eruptivních horninách. 

 Postranní fcfcrysy biotitu jsou rozmanitý, špičaté, drobně zoubkované, 

 mírně laločnaté, někdy činí až dojem třepení. Kromě hlavních, hrubších 

 lupéuků jsou však vyvinuty sporadicky některé lupénky velmi drobné, 

 uzavřené v živcích nebo v křemeni, a ty pak mívají obrysy buď 

 šestiboké, idiomorfní, nebo i poněkud oblé, ale s přiblížením se ku 

 tvaru šestibokému. Umístění větších lupénků i ojedinělých připadá 

 nejčastěji mezi zrna živcová nebo křemenná, nebo i mezi křemen 

 a živec; méně často zarůstají do křemene a živce některou svou 

 částí. Místy objeví se nám jednotné lupénky, jak obrůstají všelijak 

 nepravidelně křemen a živec, což jest nepochybným důkazem, že vy- 

 vinula se bud současně se zrny těmi, nebo snad i poněkud později 

 nežli tato, kdežto ovšem části do živce nebo křemene zarostlé zajisté 

 bud zároveň, nebo poněkud snad dříve byly utvořeny nežli nerost 

 je uzavírající. Pročež není nám možno stanoviti pro biotit genetickou 

 posloupnost; spíše zdá se vysvítati, že hlavním množstvím vytvořoval 

 se asi zároveň se křemenem a živcem. Než posloupnost vývojová není 

 zřejmá ani pro živec ani pro křemen. Živcové obrysy jsou poměrně 

 nejméně laločnaty, ale přece zřejmo jest, že křemen a živec vzájemně 

 -i překážely ve svém vývinu, nehledě ani k nehojným a skrovným 

 partiím mikropegmaticky srostlého živce so křemenem, jejichž složivo 

 zajisté vytvořilo se současně. Víibec tedy lze souditi, že vývoj celé 

 horniny dél se •• jediné fasi, kterýžto zjev ve spojení s povahou 

 struktury poukazuje k tomu, /»• rulu tuto dlužno považovali za 

 morfia horninu překrystalovanou. Jest však podotknouti, žo po 

 původní hornině ani mikroskopické stopy se nezachovaly ;« /- chemi- 

 ckého stanoviska, tuším, sotva by rula ta obsahovala nějaký roz- 

 hodují'!, typický znak látkový, máme-li zde překryatalovaný sediment 



