XXIX. Tan Jos. Daněk: 



C) Rula s akcessorickým aktin olithem. 



Dále shledána byla také vrstva biotitické ruly s akcessorickým, 

 poměrné dosti hojným aktinolithickým amfibolem. Rulový biotit vět- 

 šinou jest přeměněn na bledavý chlorit, ale původnost aktinolithického 

 amfibolu jest zřetelná. 



Rula má zrno průměrné velikosti 0*6 až 08 mm. Sloh jest 

 zřetelně rovnoběžný. Taktéž vrstevnatost jest dobře znatelná, kteráž 

 vzniká střídáním tenkých proužků světlejších, hlavně ze živce a kře- 

 mene složených a jen málo biotitu obsahujících, se tmavšími proužky 

 obsahujícími hojnější biotit aneb biotit s aktinolithickým amfibolem. 

 Akcessoricky vyskytuje se kromě aktinolithického amfibolu též něco 

 původního titanitu, haematitových zrnek a šupinek, též zrnka kalcitu 

 lze místem spatřiti, ale původu ne vždy jasného, částečně jistě dru- 

 hotného. 



Živcová zrnka náležejí hlavně orthoklasu, pak mikroklinu, místy 

 jeví se i stopa albitu. Živcová, jakož i křemenná zrnka jsou drobně 

 laločnatá, křemen činívá místem i zrna větší, jejichž podélný směr 

 souhlasí s rovnoběžným směrem horniny. Zrnka uktinoliťhickeho amfi- 

 bolu dosahují od 72 mm a ^ P res 1 mm - J S011 bledě zelenavá a v ten- 

 kém výbruse téměř čirá se sotva znatelným pleochroismem ; náležejí 

 jednoklonné soustavě a dle slabého zbarvení nejsou daleká tremolitu. 

 Obrysy jich jsou ponejvíce allotriomorfní, jen někdy jsou plochy 

 tvaru dle 00 P částečně rovny, hmota pak nejčastěji homogenního 

 vzhledu. Štěpnost vyvinuta jest obyčejně dle 00 P a není lze ani 

 při částečném dle 00 P omezení ani vzhledem k štěpnosti nalézti 

 známek, jež by nasvědčovaly snad o druhotném vzniku amfibolu toho 

 na př. z pyroxenu. Póry a drobné uzavřeniny bývají často podlouhlé 

 a sice směrem vertikální osy amfibolu. V pórech jest čirá tekutina, 

 nejspíše vodnatá a plyn; drobné uzavřeniny jsou hlavně železné rudy, 

 nebot rozkladem skýtají hnědel. Amfibol ten zdá se místně poněkud 

 zastupovati biotit: kde jest více biotitu, bývá méně amfibolu, kde 

 pak jest více amfibolu, biotitu ubývá. 



Pokud se týče poměru amfibolu k ostatním hlavním součástkám, 

 bývá někdy velkou částí uzavřen křemenem nebo živcem, pokud jest 

 drobnějších rozměrů; poněvadž bývá v té své části tu i tam ídio- 

 morfně omezen, jest patrno, že vývoj křemenného a živcového zrnka 

 nepřekážel tu vývoji jeho, spíše snad vznikl sám, byť i jen malounko 

 dříve těchto. Na jiných však širších zrnkách amfibolu spatřujeme 



