20 XXIX. Jan Jos. Dauěk: 



gentním světle polarisovanéni dvojosý interferenční obraz. Nejvyšší 

 pozorovaná interferenční barva při -\- nikolech byla tmavě violově 

 červená II., při || nikolech zelená II. ř. Nejmenší dvojlom pyroxenn 

 srovnáním se živci činí 000 7 a y — a =: 0'029. Pyroxen bývá bud! při- 

 družen k biotitu bledě hnědého zbarvení 15 ) nebo zatlačuje biotit, 

 vyskytuje-li se hojněji. Někdy mívá mnoho drobných pórů, jimiž na- 

 bývá vzhledu kalného. V některých pórech jest pravděpodobně uza- 

 vřena vodoatá tekutina, v některých pak tmavý, rudní prášek. Pozoru- 

 hodno jest, že v proužcích pyroxenem bohatších ubývá křemene ná- 

 padně; hornina jest tu patrně vůbec basičtější, ale povaha živců se 

 nemění. Ze živců i zde převládá mřížkovaný mikroklin a to místem 

 takou měrou, že orthoklas jest omezen na velmi skrovnou míru. 

 Proužky pyroxenem bohatší jsou patrně bohatší i na CaO a chudší 

 na Si0 2 nežli proužky pyroxenem a biotitem chudé. I máme další 

 chemický znak vrstevnatosti : proměnlivost v obsahu CaO a Si0 2 . 



Charakteristické jest, že za přítomnosti i hojného pyroxenu, 

 tedy ve proužcích na CaO značně bohatých nebylo lze konstatovati 

 plagioklasů vápenatých, ba ani oligoklasů, jaké byly by v eruptivních 

 horninách podobného složení chemického pravděpodobně nějakým 

 počtem vyvinuty. I tato vlastnost zdá se poukazovati na překrystalo- 

 vanou horninu, charakteru původně sedimentárního. 



Ve zkoumaných proužcích pyroxenem bohatších nalezeno bylo 

 jen málo akcessorického haematitu, rutil sporý až i skoro mizící, ti- 

 tanit však silněji zbarvený a ve hrubších zrnech. Tento mívá obrysy 

 dílem poněkud špičatě kosočtverečné, ač vždy poněkud přioblé, přece 

 dosti blízké krystalografickému omezení, dílem oblé. Též tu má titanit 

 dobře znatelný pleochroismus vyvinutý: pro chvění || c bývá čer- 

 venavý, někdy dosti silně, pro chvění || a žlutavý nebo čirý. 



Na některých místech pyroxenem bohatších proužků rulových 

 objevuje se akcessoricky aktinólithu příbuzný amfibol slabě zelenavý, 

 v tenkém výbruse skoro čirý, jenž tu rozeznává se od pyroxenu 

 jemnější štěpností, nižším reliéfem a slabým pleochroismem ; nebof 

 pro chvění || c bývá poněkud nazelenalý. Pórů mívá nemnoho, uza- 

 vřeniny jsou téhož rázu jako u pyroxenu. Bývá allotriomorfně omezen 

 a činí hrubší zrna než pyroxen, do nichž zasahují řádky živců z okolí 

 někdy poměrně daleko, aniž by vyplňovaly nějaké puklinky, tak že 

 vzniká dojem, jako by živce byly staršího nebo současného vzniku 



15 ) Srovn. práci Fr. Slavíka : O rudonosné pyroxenické a biotitické rule 

 u Pohlede. (Věstník král. Čes, Spol. nauk, 1897. č. XXXIV, p. 31. 



