O žulovém porfyru a rule ze Šibeničního vrchu u Sušice. 21 



s amfibolem. Dutinky amfibolové bývají vůči témto živcům často arci 

 zcela nepravidelně, než nezřídka dle oo p amfibolu rovné omezeny, 

 že zase některá živcová zrna řídila své obrysy směrem amfibolové 

 struktury; z toho následuje přímo, že i amfibol krystaloval celkem 

 asi současně se živci. 



Ve partiích rulových napohled hrubozrnných, složených hlavně 

 z jtyroxeuu a aktinolithického amfibolu, má pyroxen opět charakter 

 diopsidu a jest místem poněkud dle vertikálních ploch idiomorfně, většinou 

 však allotriomorťné vyvinut a činí individua sloupkovitá délky kolem 

 a mm. V tenkém výbruse jest opět čirý. Amfibol jest bledě zelený 

 a činí individua sloupkovitá až přes 6 mm velikosti dosahující, jež 

 jsou bud tenká a pak častěji dle oo p aspoň značným dílem rovně 

 omezena, neb i širší sloupky jen malou částí dle oo P idiomorfně 

 omezené. V tenkém výbruse jest pak zřetelně zelenavý a pleochroický, 

 jeve pro chvění || c barvu zelenavou s malou absorpcí, pro chvění 

 J_ c tou zelenavě žlutý, světlý. Tu a tam má drobnou tmavší skvrnu 

 zelenou silněji pleochroickou a větší absorpci jevící. Tento amfibol 

 jest značnou částí zřejmě původní, částečně však vzniká také pře- 

 měnou pyroxenu dle rozličných puklin tohoto, jak dle podélných, tak 

 i dle příčných. Křemen a živec činí jen drobná zrnka, jež jsou oboje 

 allotriomorfně omezena. Živec pak jest alkalický, totiž Orthoklas a snad 

 i mikroklin: byl však nalezen již většinou silné proměněn v muskovit 

 a kaolin. Živcová zrnka bývají často v amfibolu a v pyroxenu uzavřena. 

 Křemen vzniká částečně teprv druhotně při rozkladu živců. Titanit 

 má tutéž povahu jako v biotitické rule. 



Z dutin hrubozrnných partií vyčnívají zhusta 1 — 22 cm dlouhé, 

 .'3 — 4 mm široké krystalky zeleného aktinolithu, omezené rýhovaným 

 tvarem &o P. Uhel prismatu toho změřen byl na 124° 38', úchylka 

 zhášeni na štěpných plochách dle oo P stanovena byla na 14". Ter- 

 minálu! zakončení jeho bývá nepravidelné. K aktinolithovým kry- 

 stalfim druží se krystalky albitu, místem pak titanitu. Albit určen 

 byl dle Bikmosti zhášeni a dle hodnoty lámavosti světelné ve štěpných 

 lupoucích. Àlbitové krystalky bývají nejčastéji 1 — 2 mm veliké a ome- 

 z-iiy plochami P, / ř, P, .I/; vytvořeny pak bud' jednoduché nebo 

 mnohočetné iložené dle albitového zákona, barvy bolavé nebo bílé. 

 ntanitové krystalky máji obyčejnou podobu jakoby dopisné obálky, jsouce 

 omezen] tvary <>/'. /' .. , r-j n dosahují délky i až i mm. Porůznu 

 turmalin !/.'• nalézti \ těchto dutinkách, jenž v mikroskopu má 

 rlastnosti turmalinu z»- zdejSího pegmatitu, ale zevnějdí podobou se 

 i »mezen poněkud jinak a v jednom dohře vyvinutém 



