O žulovém porfyru a rule ze Šibeničního vrchu u Sušice. 23 



morfuě a stávají se zase jasně žlutými, při čemž dvoj lom se velmi 

 zmenšuje, a bud nevylučuje se žádný zřetelný nerost, nebo vzniká 

 něco drobných, oválních zrnek titanitu, téměř čirých. Haematit činí 

 lupénky hnědočerveně průhledné nebo průsvitné neb i tmavé, černavé, 

 často krystalograficky omezené, t. j. nahoře a dole jeví spodovou 

 plochu, kolkolem pak šestiboké obrysy. Lupénky ty jsou roztroušeny 

 bud ojediněle nebo spojují se ve skupiny podobně jako lupénky bio- 

 titu, přikládajíce se na sebe často plochou o P. Haematit pak činí 

 dojem původní součástky horniny, neboť není provázen žádným oby- 

 čejným produktem rozkladu a uzavírán bývá i v dosti zachovalých 

 živcích. 



Pyroxen má povahu diopsidu a dává čiré průřezy, allotriomorfně 

 omezené. 



Rutil má podobu dlouhých, jehlicovitých nebo kratších, sloupko- 

 vitvch krystalků a zrnek barvy žluté nebo nahnědlé či nazelenale 

 žluté se silnějším tonem pro chvění || ku ose 6 vyvinutých ponejvíce 

 jednotlivě, jen někdy v kolenovitých dvojčatech. Titanitová zrním jsou 

 téměř čirá, slabě načervenalá a oblých podob. Apatitová zrnka jsou 

 čirá a poměrně k rutilu a titanitu mnohem větší, neboť dosahují ve- 

 likosti 0'21— 0"56 mm, jakožto zrnka široká, oblých obrysů nebo ne- 

 dokonale šestiboká. 



V hornině jest povšimnutí hodná nejen povaha, nýbrž i roz- 

 děleni součástek. P.iotit činí skupinky, podlouhlé dle rovnoběžného 

 směru horniny. V nich přidružuje se k němu hlavně něco živce, 

 pyroxenu, drobného haematitu, rutilu a vzácně i křemene. Na jiných 

 místech jest haematit značně hojnější a větší vyvinut, jsa provázen 

 i nadále rutilem, často i skupinkami drobného titanitu, leč biotit ne- 

 liývá vyvinut. X;i takových místech zdá so tudíž, že haematit s tita- 

 nitem dohromady jaksi zastupují místo biotitu, nebo že scházel zde 

 hlavně asi MgO ku tvoření biotitu. Zjev tento poukazuje zajisté, ze 

 některé vrstvy ruly jsou bohatší, jiné pak chudší na MgO. 



9ukc vojová opěl není dosti jasná. Jsou místa, kde živec 



'i biotíf a haematit, tudíž oba poslední zdají se býti vyloučeny 



ale nezřídka zase jest zřejmo, kde živec s biotitem nebo s hae- 



iiiíihMn - f * 1 1 s * - ' I í ;i živec do ohou daleko zubatě zabíhá, že obojí no- 



překážely i ve svém vývoji. Pyroxen l»ýv;í v biotitových sku- 



pínách vyvinut hlavně uvnitř, ale i tu prostoupen jest málo Četnými 



topinkami biotitu tudíž opět lze souditi, že celá krystalace 



hornin) dala e více nebo mém' Boucasně. .•> že uzavíráni bou částek 



