O žuloTém porfyru a rule ze Šibeničního vrchu u Sušice. 25 



Hmota vápence jest poněkud zakalena drobnými póry, obsahu- 

 jícími čirou tekutinu a plyn, pak sporým, přejemuým tmavým práš- 

 kem, někdy nahnědlým. 



Pyroxen činí nepravidelná zrnka, všelijak zoubkovaná, málokdy 

 dle některé plochy vertikálního pásma částečně idiomorfně omezená. 

 Ve výbruse jest bezbarvý, ale často silně zakalen velikým počtem 

 porû a místem i drobných uzavřenin vápence. Vápenec vniká do něho 

 z boků, tu a tam i úzkými zářezy poměrně velmi daleko; zářezy ty 

 jsou zcela patrně původními mezerami pyroxenových zrnek. Vzájemné 

 promísení vápence a pyroxenu jest takového způsobu, že lze souditi 

 zcela bezpečně na soudobou krystalaci obou těchto součástek ruly. 

 Povahou vlastní látky pyroxen jest dle optických vlastností analogní 

 pyroxenu ruly pyroxenické, prosté vápence. 



MikroMin jest porůznu roztroušen mezi vápencovými zrnky, 

 nebo i v sousedství pyroxenu a upomíná svojí přítomností nejen opět 

 na vrstvy pyroxenické ruly, nýbrž i na některé vrstvy ruly biotitické, 

 jak obyčejné, tak i sillimanit obsahující, pročež lze konstatovati 

 částečnou příbuznost vzájemnou všech vrstev zdejší ruly dle nerost- 

 ných součástek. 



Biotit jest v průřezech ponejvíce bledě hnědý jako v pyroxe- 

 nické rule. Pokud jest silněji zbarven, má červenavě hnědý ton, kte- 

 rýžto ton, byt i různou silou, společný jest biotitu všech vrstev zdejší 

 ruly. Mnohé lupénky biotitové jsou však velmi bledý a zajisté dle 

 toho již blízky flogopitu. Větraje biotit mění se na bledý chlorit, 

 'Ivojlomen příbuzný klinochloru, o délce úzkých průřezů opticky ne- 

 gativní, tyto však zhášejí rovnoběžně dle směru oP. Při přeměně 

 vylučují se drobná zrnka titanitová, téměř čirá jako v některých bio- 

 titech, přecházejících na chlorit ve všech ostatních vrstvách rulových. 



Titanitová zrnka, jakožto původní akcessorická součást ruly 

 vyvinutá, mají zbarvení zřetelně červenavé a jeví pleochroismus mezi 

 tonem fcervenavým a mezi vzhledem čirým. Živcová a křemenná ztn/ai 

 mají obrysy zubatí- nebo laločnaté. Velmi často spatřiti lze úzké 

 postranní zářezy, jimi/ okolní hmota vápence do nich vniká a to opět 

 jako a pyroxenu takového způsobu, z jakého lze souditi, že obojí 

 Dorosty překážely si při vývoji svém, to jest současné krystalovaly. 

 I v rub- vápeníte JSOU tudíž zachovány známky svědčící, že celá 



hornina krystalovala pravděpodobné v jedné íási, jako lze souditi 

 o riech svrchu popsaných vrstvách zdejší ruly. 



