26 XXIX. Jan Jos. Daněk: 



IV. Vápenec. 



Ve vrstvách vápence lze nalézti bělavá místa, přecházející do 

 čirého vidu vápence dosti čistého. Vápenec ten v mikroskopu jeví se 

 býti úplně krystalickým, složen jsa ze zrn průměru asi 0*42 — 067 mm 

 velikých, nemnoho velikostí od sebe se různících, mírně zubatě ome- 

 zených. Mezi kříženými nikoly vystoupí hojné, jemné lamelování dvoj- 

 čatné; výbrus má pak povahu krystalického vápence, nikoliv dolomitu. 



Akcessoricky malým počtem vyskytují se drobná zrnka pyritu 

 a šupinky bledě hnědého phlogopitu, porůznu pak i malé zrnko 

 křemene. 



Pyrit mívá často obrysy krystalografické, phlogopit jen někdy, 

 hlavně bývá-li uzavřen v zrnu kalcitovém; křemen je allotriomorfním 

 a též zabírá stopu vápence. 



Uzavřeninami vápence a křemene jsou kapičky čiré tekutiny 

 a bublinky plynové. Celek má povahu horniny v jedné fási krystalované. 



Kde vrstvy jsou poněkud našedivělé, obsahují o něco četnější zrnka 

 pyritu, kromě toho i drobná, načervenalá zrnka titanitu oble omezená 

 a šupinky světlé slídy. Ojediněle vyskytují se i zrnka diopsidovitého 

 pyroxenu. Křemen a pyroxen na některých místech jest hojnější, jinde 

 vzácnější. 



Titanit a diopsidovitý pyroxen upomíná na analogické nerosty 

 sousední ruly a přítomností jejich charakterisována jest geologická 

 souvislost krystalického vápence se sousední rulou, tak že lze souditi 

 na krystalaci asi za stejných poměrů, t. j. na krystalaci soudobnou. 



Výskytem hrubších lupénků phlogopitových a hrubších zrnéček 

 pyroxenu vznikají přechody do vápeníte ruly, v nichžto i počátek 

 rovnoběžného slohu bývá patrným, neboť phlogopitové lupénky a po- 

 dlouhlá zrnka pyroxenová jsou uložena často rovnoběžně k vrstevnatosti 

 celého lože. 



Z pojednání tohoto následuje: 



1. V západním úbočí „Šibeničního vrchu" u Sušice prostupuje 

 rulou žíla granitového porfyru, obsahujícího akcessoricky granát a kor- 

 dierit, kromě toho pak druhotně vznikající nerost, nejspíše manganitým 

 epidotüm příbuzný. 



2. Mikropegmatickou strukturou základní hmoty poifyr upomíná 

 na blízký pegmatit žulový; hlavní pak součástky obojích hornin těchto 

 t. j. živce a křemen jsou příbuzný. V pegmatitu samóm objevuje se 



