2 XXX. Vojtěch Rosický: 



Jest to táž lokalita, jež později popsána byla Grimmem 3 ), a o níž* 

 v práci této níže zmínka se stane. 



Malou poznámku o břidličnatých horninách a žule okolí Zam- 

 pašského nalezneme i v díle Sommerově. 4 ) 



Podrobnější popis krajiny této podal v novější době Fr. Pošepný. 5 ) 

 Autor tento zmiňuje se o kontaktu žuly s břidlicí od Žampašského 

 mlýna, cituje práci Grimmovu, a připojuje k tomu vlastní pozorování ; 

 kromě popisu žuly a fyllitu nalézáme zde i zmínku o porfyrovité 

 slídnaté hornině, blíže ústí Chotounského potoka u malé školky vy- 

 stupující. Hornina, jižto Pošepný nazývá minete podobnou, bude 

 v práci podrobněji popsána. 



Navštívil jsem okolí Žampašské dvakráte s panem doc. dr. J. L. 

 Barvířem, sebrané pak ukázky v jeho petrografických cvičeních na 

 c. k. české universitě prozkoumal. Jsou pak to : 



1. Mineta ze zářezu železničního, záp. poblíž vysokého mostu 

 nad úžlabinou Studeného. 



2. Mineta vých. od vtoku potoka Chotounsko-jílovského. 



3. Žula amfibolická a ukázky žuly biotitické od Žampachu. 



4. Ukázky žuly z Kněží Hory a pegmatitů od Skalska. 



Na styku se žulou u Žampachu svrchu řečená hornina břidličnatá 

 podobá se jemnozrnnému svoru neb i fyllitu. Po levé straně ústí 

 potoka Chotounsko-jílovského vystupuje památný výběžek skalní, v němž 

 styk žuly se břidličnatou horninou velmi pěkně lze pozorovati. 



Granit zasahuje sem po pravém břehu řeky Sázavy od východu ; 

 nedaleko před puchýrnou, východně od ústí potoka Chotounského 

 jest to hornina skvrnitá, zrna prostředně velikého, až skoro hrubého, 

 z dálky však bělavě šedá s nádechem poněkud do modravá. Náleží 

 žule amfibolicko-biotitické. Hornina rozpukána jest na balvany kvádrům 

 podobné, namnoze velikých rozměrů ; na puklinách větráním nabývá 

 barvy bělavé až červenavé, dalším pak větráním hnědavé. V lomu žam- 

 pašském, i v lomu „Kabátech" o něco SZ položeném lze místy pozo- 

 rovati v žule tmavší partie barvy černošedé, různé velikosti i různých 

 obrysů, známé to basické vyloučeniny původního magmatu žulového. 

 Partie ty prostupují horninou jakožto čočkovité útvary, proužkovité 



8 ) Joh. Gbimm : Ueber den Goldbergbau zu Eule. Berg- und Hüttenmännisches 

 Jahrbuch der k. k. Bergakademien, XIII. Bd., Wien, 1864, pag. 254—256. 



*) J. G. Sommer: Das Königreich Böhmen. XII. Bd. Kaunmer Kreis. Prag, 

 1844, str. IX. 



5 ) Fe. Pošepný: „Goldvorkommen Böhmens" v „Archiv für praktische Geo- 

 logie", II. Bd., Freiberg, 1895, pag. 57—61. 



