12 XXX. Vojtěch Rosický: 



všechny součástky prozrazují jen jednu generaci, ač ovšem větší in- 

 dividua rostla poněkud déle, nežli individua menší. 



Hlavní obraz struktury jest ten, že živce, obzvláště listovitě vy- 

 vinuté sem a tam míří, promíseny jsouce sloupky amfibolu a lupénky 

 slídy. Poslední mezery zaplňuje obyčejně allotriomorfní živec, leč ni- 

 koli drobný, nýbrž jen něco menší nežli lišty idiomorfně omezené; 

 bývá to hlavně orthoklas. Často na průřezu mezi lištami živcovými 

 jsou trojhranná políčka, vyplněná jedním zrnkem živcovým. 



V tomto složivu horniny obyčejného způsobu vyskytují se svět- 

 lejší partie, složené jednak ze širších zrn živcových, jednak ze živco 

 vých lištiček, úzkých, až jehliček vždy ponejvíce orthoklasových, 

 jemuž přimíseno bývá velmi málo amfibolu nebo biotitu. Tu pak činívá 

 amfibol v obou případech někdy velmi úzkou, dlouhou jehlici, třebas 

 i několikráte příčně rozpukanou. Kde jsou vyvinuta širší zrnka živ- 

 cová, tu mají obrysy allotriomorfní a překážela si patrně navzájem 

 ve svém vývoji. Partie z úzkých lištiček živcových neb i z jehliček 

 složené mívají nejčastěji sloh poněkud paprskovitý. Lištičky a jehlice 

 živcové sekupují se do vějířků bud! samy dohromady či kolem větší 

 lištičky živcové a vznikají místa jaká častěji v minetách různých se 

 vyskytují, na příklad v minete od Záběhlic. 10 ) 



Zajímavo bývá pozorovati, jak někdy skupiny tenounkých jehliček 

 mění svůj směr, zatáčejíce se u větší lištičky živcové, neb u hranolku 

 amfibolového, neb i zrnka křemenného, jež patrně byly seřadování jich 

 na překážku. Ani ostatní součástky nebývají všude zcela stejnoměrně 

 rozloženy, někde jest něco více amfibolu nežli biotitu, jinde biotitu 

 nežli amfibolu. Někde jsou pyroxenové neb serpentinové pseudomor- 

 fosy vzácný, jinde zase nikoli řídký. 



Biotit má ve výbruse barvu načervenalou, do hnědá jdoucí, 

 upomínaje tím velice na temnější partie biotitu studenecké minety 

 a jest mu nepochybně látkově příbuzen. Tvary biotitu jsou často idio- 

 morfní neb idiomorfnímu omezení blízké, lupénky mívají pak šesti- 

 boké obrysy; leč i nedokonalé omezení jest hojné. Mají různou ve- 

 likost, od 07 do 0'06 mm, ale jest zřejmo, že náležejí jen jediné ge- 

 neraci. Střední hodnota lomu světla v biotitu tomto jest asi taková, 

 jako u temnějších partií v augitické minete, nižší tedy nežli v augitu, 

 i o něco menší nežli v amfibolu. Dvojlom i pleochroismus jest po- 

 dobný dvojlomu i pleochroismu biotitu minety od Studeného. Uzavírá 

 bud drobné zrnko rudní, nebo zarůstá někdy do něho jehlička apatitu. 



ln ) Mácha: výše citováno. 



