24 XXX. Vojtěch Rosický 



jenž jeví se opravdu též menším počtem i amfibolové hmoty, a na 

 větší kyselost celkovou, jež opět se prozrazuje nejen větší kyselostí 

 oněch živců samých, leč i patrným příbytkem akcessorického křemene. 

 Biotit mívá dílem poněkud tmavší ton nežli ve šlím. Arsenopyritu 

 jest zde celkem poněkud méně obsaženo, a tudíž v tomto případě 

 větší basickost horniny provázena jest i větším množstvím arsenopyritu. 



Zvláštní zmínky zasluhuje žluté průhledný epidot, jenž vysky- 

 tuje se zde nejen jakožto produkt rozkladu, leč bývá někdy uzavřen 

 v podobě tenkých vřetének i v čerstvém biotitu, neb přidružen bývá 

 v sousedství čerstvému amfibolu, oboje podobně, jak v basičtějších 

 odštěpinách žuly nad Svatojanskými proudy 13 ), i lze jej považovati za 

 původní součást žuly. 



Analogie struktury jeví se ve tvarech součástek; jest však patrná 

 větší soustředěnost hmoty amfibolové a biotitové, neboť v živcích 

 drobných zrnek amfibolových a šupinek biotitových již jen dosti po- 

 řídku lze nalézti. 



Živce mají průměrně o něco širší zrna, jsou dílem rovněji, 

 místem též idiomorfně omezena, vnitřní stavba jejich jest částečně 

 stejnoměrnější, i lze celkem souditi na povlovnější krystalaci v ní. 



Patrno tudíž, že světlejší část horniny, lemující tmavý šlír, jest 

 povahou svojí přechodem mezi amfibolovým granitem zdejším a tmavým 

 šlírem. Sama jest odštěpeninou magmatickou zdejší hmoty žulové 

 a strukturou, povahou složiva mimo jiné též i akcessorickým epidotem 

 upomíná na přechodní partie žuly nad Svatojanskými proudy. 



I lze z povahy její souditi, že žula okolí slapského se žulou 

 okolí žampašského pravděpodobně souvisí, příslušejíce obě témuž geo- 

 logickému tělesu. Pokud pak se týče tmavšího šlíru, tu tento není 

 snad výplní nějaké pukliny v pevué hornině vzniklé, třeba že má 

 podobu takřka žíly. Pozoruj eme-li kraj jeho ve výbruse, seznáme 

 sice i mikroskopem dosti náhlý kontrast barvy i rozdíl struktury; 

 ale po nějaké bývalé puklině není stopy. Živce světlejšího okolí jsou 

 přece dosti samostatně a v obyčejné velikosti vyvinuty, a zasahají 

 dobře vyvinutými díly do šlím mnohem drobnéji strnovaného. Vzniká 

 tu dojem, jako by živce okolní světlejší hmoty byly měly jen slabou 

 překážku svého vývoje, že snad hmota tmavého šlíru byla ještě po- 

 někud měkčí, nežli hmota okolní, jejíž živce již krystalovaly. 



Uvážíme-li, že původní magma bylo tekuté a horké, daly by se 

 poměry ty vysvětliti tuším nejvhodněji asi tím, že basičtější odště- 



") Srovnej J. Fišerovo pojednám svrchu citované str. 10. a 14. 



