2ß XXX- Vojtech Rosický: 



Zajímavé jsou větší krystalky druhotného epidotu, jež nalezl 

 jsem na puklině amfibolické žuly žampašské Krystalky epidotové 

 známy byly již dříve z okolí jílovského. Zippe 14 ) zmiňuje se o něm, 

 že přichází v puklinách zelenokamů v nezřetelných krystalcích barvy 

 tmavozelené; rovněž udává Leonhard 15 ), že vyskytuje se s idokrasem 

 na žilách křemenných v břidlici; podobně J. Grimm 16 ); F. Babánkem 17 ) 

 byl popsán od Studeného ze břidlic a ze křemenné žíly od Žampachu ; 

 posledně od Studeného z amfibol obsahujících žilových hornin J. L. 

 Barvířem. 18 ) Ze žuly z okolí žampašského dosud jmenován nebyl. 



Epidot, v puklinách žuly mnou nalezený, jest typu dlouze slonp- 

 covitého, protažený dle orthodiagonály ; na některých vyvinutých kry- 

 stalech 2 — 5 mm tlouštky majících lze rozeznati obyčejné plochy T, 

 rýhované r a lesklé M. Postranní zakončení nebylo vyvinuto. Nej- 

 větší nalezené individuum mělo na 6 cm délky. 19 ) Barva epidotu toho 

 jest tmavozelená, s partiemi však též světle žluto-zelenými. 



IV. Ku srovnání vzaty byly dále též ukázky židy ze severozápad- 

 ního svahu Knězi Hory poblíže Skalska. 



Hornina ta jest barvy velmi světlé, zrna prostředně velkého 

 až hrubého ; makroskopicky lze rozeznati bělavý kalný živec alkalický, 

 křemen, a tmavý, ale dosti sporý biotit. Chemicky liší se žula Kněží 

 Hory od biotitické žuly žampašské asi málo, leč strukturně přece zna • 

 tělně; neboť zrna křemene jsou v ní častěji hrubší, nezřídka poněkud 

 oblá, na jiných místech zase zdají se býti pravidelnému omezení 

 šestibokému blízka, ba jsou i částečně krystalograficky omezena; 

 průměrná velikost jejich činí ve vybraných ukázkách 1 — 2 mm. 



Živce jsou hlavně Orthoklas, menším množstvím mikroklin, akces- 

 soricky vyskytne se oligoklas. V povaze živců jest znamenati roz- 

 díly, že* zde živce jsou vyvinuty častěji jako mikroperthit, kde ve 

 hmotě orthoklasové nebo mikroklinové (jemně Čtverečkovanéj zarostly 

 jsou četné známé vráskovité proužky albitu, nedosti rovnoběžně 



14 j Zippk ve Verhandlungen der Gesellsch. der Vaterl. Museums in Böhmen, 

 Prag, 1839, p. 66. 



15 ) Leonhard: Handwörterbuch der topograph. Mineralogie. Heidelberg, 

 1843, p. 195 a 293. 



16 ) ve práci výše cit. str. 252. 



17 ) Fb. Babánek: Tschermak's Mineral, und Petrogr. Mittheil. 1872, pag. 

 239—240. 



18 ) J. L. Barvíb: epidotu od Jílového. Věstník král. české spol. nauk 

 1901. č. XII. 



1V ) Drubotný epidot usazuje se též na puklinkách žuly nad Svatojanskými 

 proudy. (J. Fiškr. cit. pojedn. str. 13.) 



