.S!).S liULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



cunoscinţele g-eologice asupra ţăreY nostre înainte de anul 1882, 

 când el începe a'şY publica studiile sale. 



Asupra terenurilor terţiare cele maî nouY, pontic şi levantin sau 

 asupra straturilor cu congeriî şi paludine, cum se mat numiaii 

 pe atuncî, existaQ câte-va date importante datorite geologilor stră- 

 in!, carY trecuseră prin ţeră orî fuseseră chemaţî pentru diferite 

 explorărT. 



Singura menţionare despre presenţa depositelor pontice în Mol- 

 dova o găsim la Moritz Hornes, care în 1864 descrie un Unio 

 Moldaviensis, găsit la Pechea în Covurluitî. In acelaşî an Bielz 

 publică o listă de fosile de apă dulce (levantine) găsite în împreju- 

 rimile Craioveî, iar în 1868 Reuss semnaleză la nord-vest deTîrgu- 

 Jitt, orizontul cel mat inferior al etajuluî pontic, caracterisat prin 

 Valenciennesia annulata. Intre anit 1866 — 68 Coquand şi Ca- 

 pellini semnaleză «straturile cii congeriî» în judeţele Râmnicu- 

 Sărat, BuzgQ şi Prahova, pe care le paralelizeză cu cele din sudul 

 Rusieî, iar în 1870 Foetterle constată presenţa aceloraşî deposite 

 în regiunea dintre Turnu-Severin, Tîrgu-JiQ şi Craiova, precum şi 

 deasupra formaţiune! salifere de la Telega şi Slănic, de unde se con- 

 tinuă spre Bucurescî fiind acoperite de Loess şi se întâlnesc laCo- 

 trocenY dincolo de adâncimea de 250 m. 



Dintre românî întâlnim pe Pilidi, care într'o lucrare din 1877, 

 cea maî importantă dintre lucrările de geologie dinainte de Cobăl- 

 cescu. semnaleză straturY cu congeriî deasupra sarmaticulu! în multe 

 puncte din judeţul Prahova, şi pe Porumbaru care în 1S81 descrie 

 mat deaprope straturile levantine din împrejurimile CraioveY, figu- 

 rând şi fosilele întâlnite. Tot în 188 1 publică şi d-1 Saba Ştefănescu 

 un studio geologic asupra împrejurimilor Craioveî. (Revista sciin- 

 ţifică). 



Asupra depositelor sarmatice din România întâlnim numaî două 

 lucrărî importante înainte de 1882. Foeterle arată în 1870 exten- 

 siunea depositelor sarmatice în nordul MoldoveY, deposite recu- 

 noscute în generalitatea lor de Cobălcescu încă din 1862, în «Cal- 

 carul de la Rapidea», însă sub denumirea de tniocen superior, de 

 6re-ce denumirea de sarmatic nu era pe atuncî generalisată în 

 sciinţă. 



Presenţa straturilor sarmatice în Muntenia, basată pe fosile, este 



