400 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIINTE 



cultelor, menţioneză despre calcarul numulitic de la Albesc! şi pu- 

 blică în Revista sciinţifică din 1870 şi 1872, «Marmura statuară 

 din Valea-DomneT» şi «Schiţa de structură geologică a Văieî- 

 Domneî, din judeţul Muscel». In 1867, Coquand, studiind zăcă- 

 mintele petrolifere din judeţul Bacătl, emite părerea că munţiî din 

 jurul Tîrguluî-Ocna sunt constituiţT din Flyş cu Fucoide ca în Ape- 

 nini şi că straturile cu sare şi petroleu din basinul TrotuşuluY ar fi 

 de versta Eocenuluî superior. In 1868 Capellini publică observa- 

 ţiunile sale asupra câtor-va localităţî petrolifere din judeţul Prahova 

 şi ajunge la aceeaşT conclusiune ca şi Coquand, adică că straturile 

 petrolifere din localităţile visitate de el sunt echivalente cu Flyşul 

 saO «Macigno» din Apenini şi că ar aparţine la diferite orizonte 

 ale Eocenuluî (în care pe atuncî se cuprindea şi oligocenul). In 1878 

 Herbich, în importanta sa lucrare asupra Carpaţilor din estul Tran- 

 silvanie! («Szeklerland»), susţine că mare parte din zona internă a 

 Carpaţilor din Nemţu (Cehlău) şi BacăQ, (basinul Oituzuluî şi Slăni- 

 culuî) este constituită din Flyş cretacic, pe când Paul şi Tietze arată 

 în 1879 că şisturile menilitice din Valea-OituzuluT sunt paleogene 

 şi că cu densele sunt asociate, ca şi în Galiţia, depositele salifere neo- 

 gene de la Tîrgu-Ocna. 



In fine, în 1880 ilustrul mineralog vienez Gustav Tschermack, 

 fn'nd chemat de Epitropia Sf. Spiridon, pentru studiul isv6relor 

 minerale de la Slănic, arată că straturile din basinul acestuY rîQ 

 aparţin la Eocen, iar depositele salifere de la Tîrgu-Ocna sunt 

 probabil eocene orî miocene. 



Dacă, cum am v^c^ut, asupra terenurilor terţiare din România 

 existaQ deja, înainte de 1882, câte-va date sigure care puteQ servi 

 ca puncte de orientare pentru studiî ulteriore maî amănunţite, nu 

 tot ast-fel putem spune şi în privinţa terenurilor mat vechî şi a roce- 

 lor eruptive ce le străbat. Studiul acestor terenuri a început la noî 

 mult mat târcjiti, din causă că, fiind aşezate maî în interiorul munţi- 

 lor, eraţi mat greQ accesibile pentru învgţaţit străin! şi apoî recu- 

 noscerea lor cere studiî mat aprofundate stratigrafice, petrografice 

 şi paleontologice. 



Afară de studiile lut Spratt (1857 — 1860), Peters (1867) şi 

 Mojsisovics (1873), relativ la Triasul din Dobrogea, datele asupra 

 secondarulut din Carpaţit românescî, eraQ forte puţine. Prin 1860 



