BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 409 



podoUca, Cerithium rnbiginosnin, Cer. pictuin şi Buccimiim 

 baccatum. El este decî de verstă sarmatică. 



Pe partea nordică a Istriţeî spre TisăQ, acest calcar celular su- 

 portă un alt calcar grosiar constituit mat ales din o specie de Dosinia 

 f6rte asemenătore cu Dosinia exoleta. Cobălcescu paraleliseză a- 

 ceste straturî cu sistema cu Dosinia deosebită de Abich la par- 

 tea superioră a depositelor sarmatice din Crimea. Aceste straturt 

 descoperite pentru ânteia oră de Cobălcescu în România, fac tre- 

 cere de la depositele sarmatice la depositele de apă dulce şi aQ fost 

 denumite în urmă de Andnjssşow, etajul maeotic. 



Calcarul sarmatic constitue de asemenea şi culmea dintre Niş- 

 cov şi Buzeti, care se întinde paralel cu Istriţa. La Nord de Buzea 

 depositele sarmatice se maî întâlnesc cu aceleaşî caractere ca şi în 

 Istriţa la câte-va locuri ca de e. în muntele Botanu, întin4endu-se 

 până aprope de Policiori. In partea de Vest a districtului însă în 

 dreptul satului Pătărlage, aceste deposite formeză o bandă care se 

 întinde de la Ost la Vest şi trece prin basenul Bîscăl în basenul Te- 

 leajinulul. Ele sunt constituite aici din greşuri, argile şi mal ales 

 din calcarurî puternice cu Ceriţi cari pe une locuri formeză stânci 

 enorme ca d. e. Piatra-Smeulul. 



Straturile sarmatice din BuzSu sunt pretutindeni înclinate, apr6pe 

 verticale şi vin în atingere când cu saliferul când cu şisturile me- 

 nilitice. Ast-fel zona sarmatică de la Pătărlage se razimă în Sud 

 pe straturile menilitice, iar la Nord pe formaţiunea saliferă. Acest 

 fapt forte însemnat constatat de Cobălcescu, arată transgresiunea 

 mărel Mediterane şi sarmatice peste depositele paleogene din Buzgu. 



Formaţiunea saliferă iese la ivelă de sub depositele sarmatice 

 la marginea de Sud a Istriţeî, unde se arată prin numer6se isv6re 

 sărate şi eflorescente de sare. La Nord de banda sarmatică de la 

 Pătărlage între Mlăjet şi Nehoiaşu, în valea Ijuz6u1uI, formaţiunea 

 saliferă se caractcris'-ză prin o rocă particulară pi; care Cobălcescu 

 o numesce «marna de Nehoiaş" (^Thonformation von Nehoiaşu") 

 şi care, cum se scie din studiile lui Teisseyre, este tuful dacitic nu- 

 mit nPalla", caracteristic depositelor salifere din Transilvania şi 

 din unele părţi ale României. 



Straturile oligocenc formeză în regiunea cercetată de Cobălcescu 

 duo6 bande separate prin deposite sarmatice şi salifere cu direc- 



