86 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



O încercare asupra valorei alimentare a porumbului 



DE 



Dr. N. o. POPOVICI-LUPA. 



Intre cestiimile ce privesc traiul sătenilor noştri, una din cele mat 

 importante este, fără îndouială, aceea a alimentaţiuneî lor. 



Nu e om politic care, preocupat de starea deplorabilă a săteanu- 

 luî român, să nu afirme, că una din cauzele acesteî stărî este şi hrana 

 UiT insuficientă, mat ales în calitate ; nu eczistă medic care, vorbind 

 sau scriind despre traiul populaţieT rurale, să nu pună în evidenţă 

 alimentaţiunea eî, ca una din cauzele mizer ieî fiziologice şi a dege- 

 nerarea de care e coprinsă. S'â născut ast-fel o părere generală, 

 dacă nu unanimă, cum că ţărantd român se nutreşte foarte prost. 

 Acesta dogmă este atât de înrădăcinată în spiritul nostru public şi 

 atât de generalmente admisă, în cât până acum, dupe cât sciii, nu 

 s'a făcut încă nicî o încercare serioasă de a-î discuta valoarea sciin- 

 ţifică, în mod liber şi nepreocupat de prejudiciK şi afirmaţiunî ge- 

 nerale. Se vede că omeniî noştri de sciinţe, în stare a se ocupa de 

 acesta cestiune, fiind şi eî atraşî în curentul spirituluK public, îşî-aQ 

 format convingerea că hrana săteanuluT lasă foarte mult de dorit. 

 Lucrul e în sine firesc, când o comparăm cu alimentaţiunea săte- 

 nilor din statele maî înaintate saQ chiar cu hrana târgoveţilor maî 

 puţin avuţî. Constatăm atuncî un contrast aşa de mare, în cât ţi se 

 impune deducţiunea logică cum că ţăranul nostru se nutreşte mult 

 maî prost. 



Dar trebue să observăm chiar de la începui că o asemenea de- 

 ducţiune, orî cât de logică şi raţională ar fi, are puţină valoare sci- 

 inţifică, căcî o atare cestiune nu se poate deslega de cât pe cale 

 experimentală. 



Din acest din urmă punct de vedere, sper că prin rândurile de 

 maî jos voia contribui, dacă nu la luminarea cestiuneY, cel puţin la 

 îndrumarea eî spre adevărata rezolvare. 



In aniî 1887 — 1889 studiind cultura porumbuluî şi întrebuinţă- 

 rile luî la noî, căutam să îmî dau seama de valoarea nutritivă a po- 

 rumbuluî, care este hrana aprope exclusivă a ţărănimel nostre. La 



