BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 307 



dibromurat să corespundă formelt tautomere enolico-aminice, re- 

 prezintate prin schema II, şi acesta cu atât maî mult cu cât solu- 

 ţiunea alcoolică a substanţei dă cu clorura ferică o coloraţiune ro- 

 şietică, care semăna, prin nuanţa eî, cu coloraţiunea ce se obţine 

 cu aci^iî nitronicî. (Reacţiunea luî Konowaloff '). In sprijinul acesteî 

 păreri ar veni şi faptul că substanţa dă o sare stabilă de amoniu 

 cu metoda luî Hantzsch'^). Modul de operare a fost următorul. O 

 cantitate ore-care de derivat dibromurat. pulverizat şi bine us- 

 cat, a fost agitată cât-va timp, într'un flacon închis ermetic, cu 

 o soluţione eterică anhidră de amoniac, apoi filtrată la trompă, 

 spălată cu eter anhidru si ţinută un sfert de oră în exicator 

 pe acid sulfuric. Substanţa ast-fel obţinută este o sare de amoniu; 

 în adevgr se disolvă aprope complet în apă rece — pe când deriva- 

 tul dibromurat primitiv e insolubil — şi soluţiunea sa aposă dă cu 

 reactivul lui Xessler un abundent precipitat roşiij, care după cât-va 

 timp devine mal albicios. Acest fapt e datorit unul compus alb ce 

 se obţine din derivatul dibromurat liber cu reactivul lui Nessler, şi 

 care nu precipită, de cât după*un timp puţin mal îndelung-at. E 

 probabil că şi acest compus alb să fie un produs de adiţiune cu io- 



flura mercur ică. 



Dacă Uiăm o cantitate puţin mal mare de sare de amoniu se 

 pote forte bine demonstra în mod direct prezenţa amoniacului, di- 

 solvând sarea în câte-va picături de hidrat de potasiQ, 30 '^/y, şi fi- 

 xând amoniacul ce se desvoltă **) cu o picătură de acid cloropatinic 

 ţinută pe vîrful unei baghete de sticlă. La microscop se observă 

 imediat octaedrele caracteristice de cloroplatinat de amoniu. I.)e 

 altminterea şi hârtie de tournesol umectată cu apă se înalbăstreşte 

 puţin, dovedind presenţS amoniacului. 



Acf^stă sare de amoniu e mult mal stabilă de cât acea ce se ob- 

 ţine cu derivatul monoacetilic al metiliminooxitriazinel. Chiar lă- 

 s£'nd-o la aer liber o 4\ Ş' ^^ nopte se pote dovedi presenţa amo- 

 niacului cu reactivul lui N<jssler; însă cantitatea de amoniac e mal 

 mică şi în adevftr sarea de amoniu se disolvă numai parţial în apă. 



In vid amoniacul se elimină mal repede şi în mod complect. 



') Bct. XXVIII paL'. iSţi (1895). 



') I^co cit. 



■*) DadI e ncc«?-«ar ie |M)te tncHI^It ii-«r, pentru n (scilitn ilcgajarcn !iiiriiiiaculiii. 



