BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 33l 



statat pi'esenţa sulfuluY cam pe o lungime de 300 m. şi o lărgime 

 de cel mult 50 m. Câte-va gropî şi şanţurî micî deschise desvăliatt 

 în unele puncte zăcămîntul. Lucrările aQ constat din săpăturî super- 

 ficiale, din carî treî, adâncî până la 3 m., eraQ maî importante. 

 Aceste treî săpăturî eraQ aşezate in direcţia Nord 25^ spre West şi 

 distanţate una de alta 20 — 30 m. Linia săpăturilor venia ast-fel 

 aprope perpendiculară pe direcţia straturilor. Lucrările se găsiau 

 în acelaşî timp la Xord şi la baza banculuT de gipsurî de la D. Pie- 

 trosii. In fig. I şi 2, A e săpătura cea maî nordică, B cea mijlocie; 

 la sud de acesta maî e o altă săpătură, care se presintă sub acelaşî 

 aspect ca şi A. 



Felul de zăcămînt al sulfuluî e cel caracteristic solfarelor. In 

 marnele, al căror acoperiş îl tormeză bancul de gips, se găsesce 

 sulf impregnând marna ; el se maî presintă în marne în straturî 

 subţirî şi în micî blocurî isolate. Straturile de marnă sulfurosă 

 sunt dure şi se subţiază repede, formând câte o-dată lentile micî 

 turtite. Grosimea maximă observată a uniiî strat e de 50 c. m. 

 Aceste straturî sunt d;? obiceiQ înconjurate de o marnă argilosă 

 vînătă şi plastică, asociată fiind cu şisturî marnose şi avtind inter- 

 calări slab 2 de un şist argilos cu totul descompus, afânat şi de co- 

 lora albiciosă, care forte probabil e un strat de palia, complet al- 

 terat. Părţile umede ale zămîntuluî exaleză de obiceiu un miros 

 pronunţat de .SO^. Intr'un şanţ mic lângă drumul ce duce la Vf. 

 Tâmpa. suHul se găsesce chiar în straturile cele maî inferiore din 

 bancul de gips, care în acest cas este cu totul recristah'sat. 



In crăpăturile şi cavităţile marnelor compacte sulfurose s'a depus 

 sulful nativ, presentându-se une-orî în cristale micî şi marî (până 

 la 3 cm.), corodate şi asociate cu cristale micî romboedrice de calcit 

 şi cu gips pulverulent. Cristalele de sulf presintă forme prismatice 

 şi piramidal"; cu feţele 110, i 1 i, 001, 113, 10 i, 103. De obiceiu 

 cristalele nu sunt bogate în feţe. 



Disposiţiun'.a zăcămîntuluî reiese din secţiunile alăturate ale să- 

 păturilor. CFig. I şi Fig. 2). 



Judecând dupc lucrările de exploraţiune, zăcămîntul de sulf de 

 la l'crljilăîi—c(A maî mare zăcămînt astăi,lî cunoscut în România — 

 n'are nicî o însemnătate practică, de şi conţinutul marn'-r în sulf 

 p6te să .se ridice până la 30"/,,. 



