276 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



II 



ISTORK 



Capsulele suprarenale au fost descoperite de Eustachi (1564) *j 

 pe cadavre de om, şi au fost descrise pentru prima oara de Bar- 

 tholinus (1669)2), q^^q atribuia acestor organe producţiunea unei 

 "•humori atrabile", din care cauză le-a numit -capsule atrabilare-. 

 nume care s'a păstrat în toate lucrările ştiinţifice din secolul XVII 

 şi al XVIII-lea. Studiul capsulelor suprarenale a fost mai întâi u 

 pur anatomic, privind forma exterioară, raporturile lor vasculare 

 şi nervoase, existenţa sau neexistenţa unui canal excretor, etc. 



Asupra funcţiunii acestor organe, s'au formulat diferite ipoteze, 

 după spiritul concepţiunilor fiziologice din acele timpuri. In 

 prima epocă, care ţine până la 1855, faptele experimentale lipseau, 

 iar ipotezele erau aşa de diferite încât Academia de Ştiinţe din 

 Bordeaux a instituit la 1716 un premiu, pentru o lucrare, având 

 ca subiect : " Quel est Vusage des glandes surrânoles^. 



Montesquieu, care trebuia să facă un raport asupra lucrărilor 

 prezentate, a fost surprins de rezultatele contradictorii cuprinse 

 în acele lucrări ; el conchide că nici una din ele nu poate satis- 

 face curiozitatea legitimă a Academiei^ asupra funcţiunii acestor 

 organe enigmatice, şi adaugă că : «Le hasard fera peut-etre quel- 

 quejour, ceque tous Ies soins n'ont pu ţaire^^. Intre opiniunile emise 

 până la 1855 trebuie să amintim şi pe aceea a lui Bergmann 

 (1839)^), care credea că capsulele suprarenale reprezintă nişte 

 ganghoni nervoşi, opiniune care se apropie de cunoştinţele ce 

 avem astăzi, asupra raporturilor dintre capsulele suprarenale şi 

 sistemul nervos simpatic. 



*) Eustachi. Opuscula anatomica. De renum structura, ot'ficiis et administratioiie. Venise in 

 4,1 564. 



') Babtholinus. Anatomia reformata 1 669. 



^) Bergmann. Dissertatio de glandulis suprarenalibus. Gottingen 1839. 



