138 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



Era în acslaş timp un om întreg, un caracter, o cugetare senina 

 şi o inimă aleasă. 



Filo-roman, el urmărea cu o rară bunăvoinţă toate năzuinţele 

 noastre, arătându-ne în orice împrejurare simpatia cu care ne 

 onora şi iubirea ce avea pentru ţara noastră. 



Personal, moartea sa care mi-a fost imediat comunicată de că- 

 tre distinsa sa fiică, d-şoara Eugenie Henry, care a fost totdeaun i 

 şi cu deosebire în decursul lungei boale a părintelui său, îngerul 

 său păzitor, m'a întristat adânc. Sfârşitul său a fost demn de în- 

 treaga sa vieaţa: j». . notre regrette phre qui s'est eteint doucement 

 hier dans des sentiments aimirables de resignation chretîennc. ." 



Da ! Este un chip de a muri după cum e o ştiinţă şi o virtute de 

 a şti să trăeşti. Henry fu dintre aceşti fericiţi muritori. 



Aveam cinstea de a cunoaşte pe Henry de acum 30 de ani, când 

 am luat pirte împreună cu d-sa la congresul Asocia ţi unei fran- 

 ceze pentru înaintarea şi răspândirea ştiinţelor de la Blois. 

 în 1884. 



De atunci am avut pentru d-sa nu numai stima ce se cuvine 

 unui specialist desăvârşit, dar şi un cult pentru toate calităţile lui 

 intelectuale şi sufleteşti. După congres, întorşi în Paris veni să mă 

 vadă de mai multe ori la Colege de France unde lucram şi rela- 

 ţiunile noastre de veniră tot mai strânse, fiind într'o continuă co- 

 respondenţă până în ultimul moment. Cam de pe la 1894 epistolile 

 sale începură să fie scrise mai des cu creionul. Încă de la 25 Fe- 

 vruarie 1 900 mi-a scris : "... Excusez-moi de vous ecrire encore 

 au crayon, Tusage des plumes m'est difficile«... Mai în urmă iscă- 

 lea numai epistolile, şi de câtva timp ele erau scrise cu totul de ~ 

 către scumpa sa copilă, care îi servea de scriitoare şi care îi cetea 

 pe patul de suferinţă toate lucrările noui de cari se interesa necon- 

 tenit, până în ultimul moment. 



Deja de la 2 Fevruarie 1912, d-şoara Henry mi-a scris : »... voilâ 

 preş de trois ans que notre pauvre pere est cloud et immobilise par 

 une paralysie du cote droit. II lit heureusement, ce qui lui fait passer 

 le temps, mais ii ne peut se mouvoir ni se servir de la main droîte. 



'jPour un homme d'une activiteaussiincessantec'estuneepreuve 

 vraiment terrible. II la supporte avec courage et resignation, grâce 

 â ses sentiments chretiens,..«. 



