140 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



cem\rie 1834, la Marche, în Luxemburgul belgian, având ca tată 

 pe un funcţionar financiar al regatului. 



Tatăl său fiind înaintat la Louvain în 1850, tânărul Henry putu 

 să urmeze cursurile facultăţii de ştiinţe la universitatea din acel 

 oraş, în care se aflau profesorii : Crahay, marele Martens şi renu- 

 mitul zoologist von Beneden. 



El trecu doctoratul în ştiinţele naturale la 25 August 1855 şi în 

 acest timp avea ca laborator bucătăria tatălui său, după cum ne 

 spune Delacre în necrologia sa ^). Juriul cu care trecu examenul 

 său de doctorat, dimpreună cu un coleg al său Ed. Marthens, se 

 compunea din profesori de la universitatea din Liege şi de la Lou- 

 vain. Intre aceştia se aflau d-nii : Dumont, De Koninck, Lacordaire 

 şi Van Beneden. 



După un examen înscris foarte serios juriul îi examina o zi în- 

 treagă cu chestiuni foarte variate din toate ştiinţele, căci aşa se 

 practica atunci examenul de doctorat. 



Cel ce trecea în astfel de condiţiuni doctoratul în ştiinţe avea să 

 se ilustreze mai în urmă în acest oraş de seamă ca şi predecesorii 

 săi chimişti cu renume : Stas, Melsens, De Koninck, Von den 

 Gheyn, etc. Anul ce urmă lucră, în laboratorul de chimie organică 

 a profesorului Koninck de la Liege, când căpătând o bursă de 

 călătorie, plecă în Germania la Giessen, unde lucră trei sem,estre cu 

 profesorii : H. Will, succesorul lui Liebig, Hermann Kopp şi En- 

 gelbach. In urmă vizită mai multe universităţi germane şi se opri 

 câtva timp la Berlin pentru a asculta pe Mitscherlich şi pe H. Rose. 



Totuşi chiar înainte de a pleca în străinătate sau de a lucra în 

 laboratorul lui Koninck, tânărul Henry publicase deja o notiţă : 

 Consider ations sur quelques classes de composes organiques<ij 

 care arăta de la început pe lângă seriosul cercetător şi pe omul cu 

 idei largi,' cari doreşte a uni în grupe mari corpii organici pentru 

 a putea scoate caractere sau chiar legi geneiale. 



E demn de observat că după o viaţă întreagă de lucrări de sin- 

 teză, de cea mai mare importanţă, făcute de el şi de elevii săi în 

 laboratotul ce diriguia, Henry întrebuinţa restul timpului, cu deo- 

 sebire în ultima parte a vieţei sale, tot pentru a formula conside- 

 raţiuni noui asupra a diferiţi compuşi organici, din punctul de ve- 



') Bulletin de la Societ6 chimique de Belgique, 1913, 27, n" 5. 



