150 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



In presa noastră însă nu găsim nimic ; pare că Barasch nu a 

 existat pentru noi şi că nu i-am datori nimic pentru munca lui neo- 

 bosită şi pentru ideile lui generoase şi iubitoare de binele acestei ţări. 



Trebuie să fim recunoscători vechiului publicist N. Zinc, care sin- 

 gurul ne-a reamintit câteva date relative la Barasch, într'un mic 

 articol din Universul de la 5 Aprilie a. c. 



Atât şi nimic mai mult. Dacă am judeca după acestea şi dacă un 

 tânăr oarecare, în prezent, nu ar fi aflat întâmplător ceva mai mult 

 despre Barasch, aproape că acesta n^ar mai exista. 



Aceasta este o mare nedreptate. 



D-rul luliu Barasch a fost o figură aleasă în desvoltarea noastră 

 culturală. A fost un erudit, un iubitor al aproapelui^ un entusiast 

 pentru firumuseţea pe care o găseşte scrutătorul în natură, un cald 

 şi priceput vulgarizator, un scriitor de seamă şi un doritor de pace 

 socială şi de ajutorare a suferinţei celor mici şi celor prigoniţi de 

 soartă. Nu se poate spune despre mulţi toate acestea. 



Oricât întâmplarea a făcut ca să se scrie puţin despre Barasch, 

 oricât memoria lui pare uitată în prezent, totuşi generaţii întregi 

 l-au iubit şi numele lui l-au purtat şi-1 poartă încă mulţi cu respect 

 şi admiraţie în inima lor, căci aceste sentimente se năşteau în sufle- 

 tele acelor ce au ascultat cursurile sau conferinţele d-rului Barasch, 

 cari au cetit scrierile sale sau au avut a face cu el. 



Afirm că lucrarea «Minunile Naturei», scrisă de mai bine de 60 

 de ani este un monument în literatura noastră, admirabil pentru 

 epoca în care s'a făcut şi fără şansă în prezent de a putea vedea 

 o altă lucrare scrisă mai cu pricepere şi mai cu căldură. 



Acelaş lucru voiu spune şi în ce priveşte «Isis sau Natura", 

 jurnal pentru răspândirea ştiinţelor naturale şi exacte, pe care 

 Barasch Ta scos încă de la 1856 până la 1862 inclusiv. 



Micile încercări făcute în urmă şi chiar «Revista ştiinţifică" a re- 

 gretatului Gr. Ştefănescu nu s'au ridicat totuş la înălţimea de la 

 care sJsis" trimitea razele unei culturi serioase şi foarte ademeni- 

 toare în toate straturile societăţii, cu atâţia ani mai înainte. 



Am regretat mult a nu fi putut lua parte la serbarea organizată 

 cu ocaziunea cincantenarului morţii sale, de cei ce-mi făcuse cinstea 

 a mă invita, dar am ţinut în urmă să mă duc, cu emoţiune în suflet, 

 să văd mormântul său, aflător într'un cimitir retras în care nu se 



