BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 153 



loşită prin administraţia turco-fanariotă, care din fericire încetase 

 la 182 1. 



Barasch sosi în Muntenia la ii Iunie 1841. 



Acei ce au urmat firul desvoltării noastre culturale au putut să 

 vadă în ce stare ne aflam la acea epocă. 



Dacă în Moldova cu 7 ani mai înainte se organizase deja de 

 nemuritorii dr. Cihac, Zota, Gh. Asachi şi alţii Societatea medici- 

 lor şi naturaliştilor români, în Muntenia nu se făcuse încă nimic. 

 Abia dr. Mayer stabilind legături şi cucei din Iaşi şi cu deosebire 

 cu străinătatea, putu să se înalţe puţin deasupra mediului foarte 

 puţin ridicat în care trăia. Medici fără multă ştiinţă, adeseori 

 felceri din Austria sau venetici fără nici o pregătire, de pretutin- 

 deni, practicau în ţările române, astfel că se putu întâmpla acest 

 fapt de necrezut că un veterinar din armata de ocupaţiune a austr ia- 

 cilor, de la 1854, să fi ajuns medic primar de judeţ. 



Sosit la noi, totul era nou pentru Barasch, căci desigur nu avea 

 el mai nici o cunoştinţă cu oamenii de aici şi că trebui să înveţe 

 cu deosebire limba. 



Pe atunci, oricine deschide almanachurile epocei poate să o 

 constate, cea mai importantă ramură a serviciului sanitar era aceea 

 a carantinelor. 



Cu ele se mai putea lupta puţin, în starea de lipsă de cunoştinţe 

 profilactice, contra invaziunei cumplitelor epidemii cari ne soseau 

 cu deosebire de la răsărit şi apus. Dr. Barasch fu numit deci şi el, 

 la 1843^, medic de carantină la Călăraşi. 



La 1845, ^^ sigur în urma dovezii ce dădu ca medic şi ca om, 

 fu numit medic de judeţ la Dolj şi rămase astfel 5 ani şi jumătate 

 în Craiova. 



Venit din ţările germane un ie se făcea deja aşa de mult pentru 

 răspândirea ştiinţelor, înflăcărat de cetirea cosmosului şi a atâtor 

 publicaţiuni germane cu caracter larg ştiinţific, văzând lipsa de 

 vreo publicaţie specială de această natură în ţara noastră, el se 

 hotărî a se impune mai mult prin activitatea sa, a face să profite 

 şi alţii de cunoştinţele ce căpătase şi de entuziasmul ce avea pen- 

 tru adevăr, frumos şi bine şi de a fi util astfel semenilor săi. 



Profitând de lucrarea lui Aimee Martin (Lettres â Sophie), el 

 căută a lărgi cadrul ştiinţific şi a o adapta mediului în care se 



