166 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



Acea admirabilă cometă, cu o coadă excepţional de lungă, care 

 în realitate impunea prin modul maiestos cum se prezenta pe cer, 

 sguduise întreaga Europă. Pretutindeni se scriau articole în cari se 

 arăta apropiata sfârşire a lumii. 



La noi ideea că sosise leatul sfârşitului pământului se răspân- 

 dise în toate straturile societăţii. Puţini erau aceia cari ştiau pe 

 atunci ceva despre rostul cometelor, şi totuş şi pe aceia poate mă- 

 reţia fenomenului ceresc îi faceâ să-şi pună întrebarea dacă nu ar 

 'fi posibil o ciocnire, sau dacă coada cometei, atingând atmosfera 

 pământului nu ar pârjoli-o cel puţin în parte. 



Cei fricoşi, numeroşi ca de regulă, luaseră măsuri faţă cu averea 

 ce aveau şi bisericile erau pline de credincioşi. Marea majoritate, 

 însă, mai cu bun simţ şi mai , practică se hotărîse, de oarece nu 

 aveau să trăiască decât puţine zile, ca cel puţin să sfârşească fe- 

 riciţi, astfel că chefurile, chiolhanurile şi desmierdările se ţineau lanţ. 



Şi mai practici, însă, ştiind a profita cu abilitate de orice împre- 

 jurare, pungaşii şi hoţii îşi îndeplineau rostul lor cu multă îngrijire ; 

 profitând de zăpăceala şi destrăbălarea generală, ei pescuiau larg 

 în apă turbure, astfel încât singurul efect practic al cometei a fost 

 buzunăreala lumii. 



Nu e mai puţin adevărat, însă, că fierberea era generală, nesi- 

 guranţa pătrunsese în inimele tuturor, lucrarea serioasă încetase, 

 de oarece vieaţa nu mai avea rostul ei liniştit şi regulat. 



In astfel de împrejurări, d-rul Barasch chemă bucureştinii la o 

 întrunire publică în curtea liceului, şi într'o cuvântare admirabilă, — - 

 de care îmi vorbea un asistent cu emoţiuneşientusiasm după 40 de 

 ani — Barasch, cu pricepere şi infiltrând credinţa cu vorbele sale, con- 

 vinse asistenţa că este o glumă neertată cele ce se vorbeau despre 

 sfârşitul lumii, arătă ceeace se ştia despre comete şi sfârşi, făcând 

 apel la linişte şi încredere, ca toţi să-şi caute ca şi mai înainte de 

 rostul lor. 



Cuvântarea lui Barasch se răspândi imediat în tot oraşul şi mult 

 mai departe în ţară; lumea se linişti şi vieaţă îşi reluă cursul ei nor- 

 mal în Capitală. 



Un suflet mare ca al lui Barasch nu putea să stea nepăsător 

 faţă cu deosebire de micii copii, cari prin firea lucrurilor reprezintă 

 viitorul şi cari sunt speranţa unui popor şi fericirea familiilor. 



