BULETINUT- SOCICTAŢII llUMÂNE DE ŞTIINŢE 171 



"Contimporan al evenimentului încetării din viaţă pământească 

 a ilustrului profesor şi elev al lui, în şir de mai mulţi ani, fac 

 parte dintre aceia cari l-au dus la mormânt cu lacrămi în ochi şi 

 durerea în suflet. Da, era după Barasch, la înmormântarea lui, atâta 

 lume cum n'am mai văzut, de atunci şi până acuma, după nici un 

 alt mort. Da, israeliţii amestecaţi cu români formau un cortej cum 

 nu s'a mai pomenit, numeroşi şi stăpâniţi d'o jale adâncă, sfâşiaţi 

 de părerea de rău că nu vor mai vedea pe omul care şi-a îndepli- 

 nit cu blândeţe şi conştiinţiozitate îndatoririle, că nu vor mai auzi 

 o-lasul învăţatului din gura căruia curgeau valuri de ştiinţă limpezi, 

 parfumate cu stropi de filosofic şi umorism care făceau foarte a- 

 trăgătoare şi neuitate prelegerile lui. Da, aşa este, şi nu găsesc cu- 

 vinte îndestule cu cari să spui jalea de atunci a tuturor şi să exprim 

 emoţiunea ce se deşteaptă azi în mine la amintirea marelui dispă- 

 rut. Insă, la înmormântarea lui, nu a oficiat mitropolitul Veniamin 

 Costache al Moldovei, alături de marele rabin. Nu. Un alt Venia- 

 min, părintele Veniamin Catulescu, o altă figură măreaţă şi sim- 

 patică dintre profesorii de pe atunci ai colegiului Sf. Sava, 1-a înso- 

 ţit cu mulţimea până la cimitir şi a ţinut acolo o cuvântare în care 

 a spus că : »Pe mormântul lui luliu Barasch să ne dăm mâna frăţeşte 

 evreii şi românii şi să ne legăm că ne vom face ca şi dânsul dato^ 

 riile spre binele şi folosul ţării care pe toţi ne adăposteşte". Acesta 

 şi atât e adevărul. 



jj Au trecut abia cincizeci de ani şi Veniamin Catulescu e confun- 

 dat cu Veniamin Costache, un simplu călugăr muntean e luat drept 

 mitropolitul Moldovei, de care se deosebea mult prin situaţie, ega- 

 lându-l numai prin mintea-i înţeleaptă şi inima largă. 



«Restabilind exactitatea faptului, pot să mai adaug un amănunt 

 poate nu cu totul fără interes şi care e următorul. 



>5 Internii liceului Sf. Sava, dintre cari făceam parte, au cerut să 

 cânte la înmormâtarea lui Barasch. Şi au intonat, sub conducerea lui 

 Franchetti, un imn religios care începea, pe cât mi-aduc aminte, 

 cu cuvintele ebraice : » Omar marduhală^'. 



Fapt e că la moartea sa, ministrul cultelor, prefectul Capitalei, 

 d-r. Davila ca inspector general al armatei şi al serviciului sanitar 

 civil, studenţii şcoalei de medicină şi ai şcoalei militare, elevii li- 



