2i8 



BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



Aceasta durează până la 100 de ore de respiraţie. Numim 

 această perioadă respiraţie normală. 



Tot ceeace am spus mai sus dovedeşte că : 



Pe iot timpul respiraţiei normale concentraţia sucului celular în 

 hidraţi de carbon rămâne constantă. 



După 100 de ore de respiraţie, nemai existând amidon în frunză, 

 cantitatea de monozaharide trebuie să scadă ; cam pe la 493 oro 

 frunzele mai conţin numai Vio parte din monozaharidele ce con- 

 ţineau la început. Se pare, deci, că la sfârşit aceşti hidraţi de car- 

 bon nu mai sunt formaţi în aceeaş cantitate, din corpurile inso- 

 lubile ce mai există încă în frunză; cu toate că, după analiză, 

 frunza mai are încă la dispoziţie 33 *^/o din cantitatea de corpuri 

 insolubile şi zaharificabile ce avea la început. 



Aceasta ar fi, deci, o probă că o parte din aceste corpuri sunt 

 deferite de amidon. Vom vedea din analizele cliimice că hidraţii 

 de carbon din frunzele de viţă, sunt un amestec de dextroză şi 

 levuloză. Se găseşte de asemenea în cantitate apreciabilă şi Ino- 

 sită, care e un hidrat de carbon nereductor. 



Tabela D^ 



llevi.i celuloza calculată ca Gq H^q O5 



Respira ţia 

 în ore 



22 

 29 

 38 

 45 

 53 

 66 

 87 

 285 

 288 



0,32 

 0,29 

 0,23 

 0,33 

 0,20 

 0,20 

 0,09 

 0,09 

 0,09 



b 



0,32 

 0,29 

 0,23 

 0,36 

 0,21 

 0,20 

 0,09 

 ■0,09 

 0,09 



E interesant de a vedea în acest tablou că corpul considerat 

 ca hemiceluloză şi care formează în mare parte membrana celu- 

 lară, rămâne constant ori cât de mult s'ar prelungi respiraţia. 

 Aceste date ne permit să enunţăm următoarea concluziune : 



Pe tot timpul respiraţiei şi ori cât de mult s'ar prelungi ea, lie- 



