284 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



resturi de foi ; în părţile mai tinere dens acoperit cu palee brun- 

 negricioase, linear-lanceolate, lung-acuminate şi glandulos-ciliate 

 pe margine. Foile (frondele) numeroase, fasciculate, puţin coriacee, 

 în locuri adăpostite rămân şi iarna ; ele sunt deschis verzi sau verzi- 

 gălbui, aproape glabre sau de tot glabre şi ajung până la 1 7 cm. 

 lungime. Peţiolul este egal de lung sau ceva mai lung decât lamina, 

 putând ajunge uneori până la 10 cm. lungime şi este, dela bază 

 până pe la mijloc (rar întreg), lucitor, brun-castaniu sau brun-închis; 

 iar spre partea superioară verde. Peţiolul este sulcat pe partea sa 

 ventrală şi străbătut de un fascicul fibrovascular central, care în 

 secţiune transversală apare obtus-patrunghiular. Lamina este lan- 

 ceolată obtusiusculă, nelucitoare, de un verde deschis, simplu pe- 

 natisecată sau la bază bipenatisecată. De fiecare parte câte 2 — 5 

 segmente alterne sau aproape opuse, perechia I'^ şi a IP^ infe- 

 rioară sunt mult îndepărtate, scurt-peţiolate, adesea bi-tripenati- 

 fide, cele următoare au adesea în partea anterioară un segment 

 linear, celelalte toate nedivizate. Ultimele diviziuni sunt sesile, de- 

 la I — 1.5 cm. de lungi, linear-cuneate sau cuneiforme, adesea în- 

 covoiate spre rachis în formă de secere, la vârf obtuse sau rotun- 

 zite, obtus-crenate sau incis-crenate, cele mai superioare 3 — 5 con- 

 fluiază într'o foliolă terminală, lineară şi penatifidă. Sorii (adică 

 grupele de sporangi) sunt de fiecare parte câte i — 2, lineari şi 

 aproape paraleli cu nervura mediană puţin evidentă. Induziul este 

 membranos şi cu marginea liberă întreagă. Sporangii devin la 

 urmă confluenţi şi acoper toată faţa inferioară a segmentelor. 

 Sporii mari, aproape globuloşi, sunt brun-închişi. 



Această foarte interesantă plantă, considerată de unii botanişti 

 ca hibridă, am găsit-o pentru prima oară la Vârciorova, pe coas- 

 tele stâncilor de la gura Cerovăţului, unde această strâmtă, dar 

 pitorească vale se deschide în "Valea- Bahnei", în ziua de 13 Maiu 

 191 2 în societate cu Asplenium septentrionale l., însă mult mai 

 rară. Atât Asplenium germanicum cât şi A. septentrionale le-am 

 adus vii la Bucureşti, unde le cultivăm în grădina botanică^ împreună 

 cu alte plante din acest prea interesant colţ al ţării noastre. 



Asplenium germanicum creşte în ţările din vecinătatea noastră 

 prin Transilvania, Bulgaria, etc, şi este destul de răspândită în 

 tot restul Europei, cu toate acestea ea nu fusese menţionată până 

 acym de nimeni din Flora României. 



