366 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



cantitate, căci nu cunoaştem nici massa nici amplitudinea mole- 

 culei de eter. Când comparam, însă, o lumină cu alta, luată ca eta- 

 lon, massa dispare şi determinarea relativă a intensităţii s'ar reduce 

 la determinarea raportului amplitudinelor, ceeace până acum nu e 

 posibil de determ nat. (A. Palaz. -Trăite de Photometire indus- 

 trielle). Intensitatea luminoasă în înţelesul obiectiv al luminei, nu se 

 poate, deci, determina. Intensitatea în înţelesul subiectiv, care se de- 

 termină de fapt nu reprezintă energia vibratorie a eterului, ci acţiu- 

 nea fiziologică a acelei energii asupra retinei. Prin urmare, oricare 

 ar fi aparatul pentru asemenea determinări, tot ochiul are rolul 

 principal. De fapt, deci, nu măsurăm intensitatea luminei unei sor- 

 ginte, ci senzaţia produsă asupra nervului optic. 



Cu ajutorul legii psychophysiologice a lui Fechner, că intensi- 

 sitatea senzaţiei e proporţională cu logaritimul excitaţiei, între două 

 limite, peste cari senzaţia e nulă, ne putem face o idee de relaţia 

 dintre intensitatea subiectivă măsurată şi cea obiectivă. 



Toate aparatele construite cu acest scop ţin seamă de următo- 

 rul fenomen fiziologic, că ochiul nu poate aprecia raportul a două 

 intensităţi luminoase, dar poate aprecia cu foarte multă exactitate 

 egalitatea lor. Deaceea fizicienii compară rolul ochiului în măsură- 

 tori fotometrice cu al galvanometrului în metoda de nul pentru 

 măsurători electrice. Fotometrele obişnuite au de scop a aduce 

 două intensităţi în mod continuu şi perfect determinat la egalitate. 



Egalitatea a două intensităţi luminoase se obţine : 



i) Variind distanţa de la ochi la sorginte, ceeace constitue me- 

 toda bancurilor, având ca bază legea distanţelor, că intensitatea e 

 invers proporţională cu pătratul distanţei ; 



2) Aplicând proprietatea diafragmelor. 



Mai sunt altele bazate pe proprietăţile luminei polorizate, a a- 

 cuităţii vizuale, absorbţie, etc. 



Dintre fotometrele bazate pe legea distanţelor, am lucrat în mod 

 continuu cu acel al lui Lummer şi Brodhun, cu bancul de 3 m., con- 

 struit de casa Pellin, cu câmpul eliptic. Dintre cele bazate pe pro- 

 prietatea diafragmelor, am uzat de fotometrele Mascart şi Cornu, 

 numai din când în când ca verificare. 



Ca etalon curent am întrebuinţat Hefnerul, transformând rezul- 

 tatul şi în Cârceii şi lumânări germane, normale de parafină după 



