BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 417 



Alyssum linifolium Steph. in Will. Spec. pi, 3, p. 467 (1800); 

 Boiss. FI. orient., i, p. 286; M. B. FI. taur-cauc, 2, p, 107; 

 Brand. Prod. fl. Rom., p. 136; Grec. Coresp. fl. Rom. p. 69. — 

 Meniocus linifolius DC. Syst., 2, p. 325 (1821); Zelenetzki. 

 Schiţă asupra cercetărilor botanice din g-uv. Basarabiei, (distr. 

 Bender, Akerman şi Ismail). p. 9 (rus) ; losiph Paczoski. Schiţă 

 asupra veg^etaţiunei districtului Nipru, guv. Tauria, p. 66 (rus); 

 Catalog-ul plantelor culese de I. Rebkowin în anul 1898 din dis- 

 trictul Cherson, p. 6 (rus); Grundzuge der Entwickelung der 

 Flora in Sudwest-Russland, p. 202. 



Descr. Plantă ierboasă anuală sau bisanuală din familia cruci- 

 ferelor. Rădăcina în genere pivotantă, puţin ramificată şi destul de 

 dezvoltată faţă detalia plantei. Tulpina de 10 — 35 cm. înălţime, 

 brun roşcată, acoperită cu peri stelaţi scurţi şi nu tocmai deşi, 

 simplă sau ramificată, ramurile bazilare, dintre care unele rămân 

 sterile, sunt puţin îndoite către partea lor inferioară şi apoi erecte, 

 cele superioare mai mult sau mai puţin divaricate. Frunze lineare, 

 destul de lungi (2 — 3 cm.) acoperite cu peri deşi stelaţi de unde 

 şi aspectul lor, ca şi al plantei întregi, argintiu. Flori mici, palid- 

 gălbii, dispuse în inflorescenţă de racem terminal, simplu, la înce- 

 put scurt şi îndesuit, mai apoi lax şi destul de alungit. Pedicelele 

 florale egalând lungimea florilor şi acoperite împreună cu sepalele 

 caliciului cu peri stelaţi. Caliciu caduc. Petale linear-cuneate, retuse 

 şi aproape de lungimea caliciului sau cu puţin mai lungi ca el. 

 Filamentele staminelor toate lung-unidentate. Silicule de lungimea 

 pedicelor (5 — 6 mm), ovato-eliptice, glabre, foarte plane, cu lojile 

 cu câte 3 — 6 seminţe. Stil foarte scurt, slab capitat. Pedicelele 

 siliculelor sunt divaricate şi puţin arcuate în sus. Seminţe mici 

 galbene, nearipate şi anatrope. — Aprilie-Mai. (PI. i). 



Habit. Această mică plantă, proprie mai cu seamă orientului 

 sud-estic al Europei, nu a mai fost citată în Dobrogea de nici unul 

 din botaniştii noştri. Eu, în escursiunile ce am făcut în primăvara 

 şi vara anului acesta, în partea mijlocie şi nordică a Dobrogei, am 

 întâlnit-o în următoarele două localităţi : în insula Popina din lacul 

 Razelm, pe soluri schelete, pietroase, sau în punctele unde prin spă- 

 larea solului, loesul ese la suprafaţă, deci iarăşi pe soluri schelete, 

 loes j apoi pe solul coluvial, format mai ales din loes, de la baza 



