180 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCUNŢE 



patrieî în rangul de cadet, resultă că familia luî Cobalcescu apar- 

 ţinea ia clasa maî de sus a societate*, de 6re-ce numai fiiî acesteî 

 clase se bucuraţi pe atuncî de prerogativa de a fi primiţî în rangul 

 de cadet. 



Caracter inflexibil, tot-d'a-una just şi plin de demnitatea pe care 

 o dă omuluî de valore încrederea în sine-însuşî, Cobalcescu, ca 

 mulţî din bărbaţi! mar! din generaţiunea sa, a fost cu drept cuvent 

 un «seif -made man», ne avend a datori posiţiunea sa nimăruî de 

 cât munceî şi merituluî săti personal. 



Gustul pentru sciinţă. energia şi personalitatea luî Cobalcescu, 

 ati început a se afirma chiar din vîrsta luî tînără. 



«Abia 'şî terminase studiile sale elementare din pensionate şi 

 apucase a intra in Academia Michailenă din Iaşî, nu trecu un an 

 şi ve^u colegiul desfiinţat tocmaî când se pregătea să trecă în clasa 

 a Ii-a. Părăsit propriilor sale forţe, departe de a se descuraja, se 

 apucă să studieze singur şi isbuti a-şî trece examenele cerute la liceu 

 îndată după reînfiinţarea acesteî şcolî şi a-şî căpăta cu chipul acesta 

 atestatul de absolvire al claselor liceale». 



«Gustul şi aplicaţiunea sa naturală psntru studiul sciinţelor na- 

 turale şi fisice, eraţi atât de marî şi de desvoltate, în cât fiind încă 

 cu totul tînăr îl vedem înjghebându-şî singur — nu fără de marî sa- 

 crificiî — un mic laborator de Chimie, prin care studia chimia de pe 

 opul luî Berzelius şi fisica de pe acel a luî Pouillet, ceea-ce *î per- 

 mise de a se presenta la vîrsta abia de 1 8 anî, ca concurent pentru 

 catedra de sciinţele fisico-naturale de la liceul din Iaşî, catedră ră- 

 masă vacantă prin mortea profesoruluî Stamati, pe care îl înlocuise 

 ca suplinitor. Adversarul săti — un doctor în medicină — retră- 

 gendu-se şi neputându-se constitui un juriu serios de examen, tî- 

 nărul concurent fu silit să primescă a fi recomandat ca profesor 

 provisoriti. Dar după treî anî de funcţionare, din causa unor neîn- 

 ţelegerî personale iscate între inspectorul general al şcolelor şi tî- 

 nărul profesor, acesta din urmă se vgglu nevoit a-şî părăsi catedra». 



«Acesta împrejurare, de şi nu tocmaî de natura a încuraja ar- 

 dorea şi devotamentul s£u pentru sciinţă, departe de a-1 face să 

 renunţe la apostolatul către care-1 împingea vocaţiunea sa firescă, 

 '1 oţeli din contră şi maî mult, facendu-1 să'şîsporescă puterile spre 

 a nu da îndărăt în faţa nicî unuia din numerosele obstacule, cu care 



