186 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SGIINŢE 



fu dat însă de a'l vedea complect aranjat. Presimţirea i se înde- 

 plini, căcî în 21 Maiu 1892, more subit, în totă vig or ea activităţeî 

 luî intelectuale, abia 10 anî dupe ce începuse a da la lumină, din 

 bogăţia înmagasinată în mintea lut, opere neperitore ! 



Chiar în ajunul morţeî, Cobalcescu a stat până la orele 6 sera în 

 laborator, ocupat cu revisuirea formelor de Amoniţî descrise de 

 Herbich în cretacicul inferior" din Muscel. 



De şi situaţia materială a luî Cobalcescu nu lasă nimic de dorit 

 pentru vieţa sobră ce o ducea, totuşî din causa cheltuelilor desor- 

 donate ce 'î pricinuise în timpul din urmă neajunsurile familiare, el 

 more sărac, şi dacă colegii luî şi ministerul nu are fi contribuit, nu 

 s'ar fi putut face faţă chiar celor maî modeste onorurî de înmor- 

 mîntare ce i se cuvineati ! 



Partea din bibliotecă referitore la geologie, care rernăsese în 

 camera luî Cobalcescu, a fost trecută de mine împreună cu d. Const. 

 Ciimescu, pe atuncî decan al facultăţeî de sciinţe, pe comptul 

 laboratorului, cu puţin timp înainte de a se pune sigiliile pe uşă. 

 De nu s'ar fi procedat ast-fel s'ar fi pierdut cu totul, cum s'ati 

 perdut multe lucrurî importante pentru ştiinţă ramase pe urma 

 luî Cobalcescu. 



Sorta vitrigă '1-a urmărit şi dupe morte. Ridicându-se bănuelî 

 din partea familieî că ar fi fost otrăvit, a trebuit să fie tulburat 

 chiar în liniştea eternă a morţeî, făcendu-i-se autopsie şi cercetân- 

 du-i-se cu de a mănuntul tote organele ; ba încă 'î s'au cântărit şi 

 crierul (1.550 gr.), ca şi când câte-va grame maî mult sau" maî 

 puţin de «materie brută «, ar putea spune ceva maî mult despre 

 valorea spirituluî unuî om de cât o spun creaţiunile acestuî spirit 

 însuşî ! 



In fine ca o ultimă prigonire a sorteî a fost că singurul luî copil 

 pe care î-a adorat şi în care îşî concentrase t6tă speranţa luî de 

 tată, D-na Eufrosina Cobalcescu, căzută în miserie, se sinucide în 

 Bucurescî. 



Ast-fel se stinse acesta făclie, care a luminat puternic 30 de anî, din 

 trecutul nostru sciinţific ! Pămîntul, ca şi când ar fi voit să 'şî r£s- 

 bune pe acela a căruî minte căuta să '1 disece pentru a 'î smulge 

 secretele închegăreî luî, '1-a acoperit de vecî sub greutatea sa, şi o 

 cruce putredă de lemn, pe care nicî nu se maî citesce astăqlî numele 



