BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 195 



III 



Să ne ocupăm acum de operile scrise ce ne-a lăsat Cobalcescu. 



Printre omenit a căror activitate sciinţifică este unită şi cu o ac- 

 tivitate didactică, am putea face două categoriî: uniî, ceî maî fe- 

 riciţi", sunt înzestraţî cu facultatea de a putea da uşor o formă fixă 

 ideilor lor şi de a le transmite ast-fel posteritate! prin scrierî ca în 

 nisce acumulatori", sub formă de energie potenţială ; alţiî, 'şl cheltu- 

 esc energia maî mult în mod actual, lucrând direct prin viu graiu 

 asupra discipulilor lor, fără a putea lăsa în scris mult din comora 

 minţiî lor. 



Cobalcescu aparţinea la acesta din urmă categorie. Dacă ne re- 

 ferim la ocupaţia luî intensă cu geologia în timp neîntrerupt de 30 

 de anî, ni se pare că ceia-ce a scris, este relativ puţin. El tindea 

 neîncetat la perfecţiune, voia să dee ceva complect, şi de aceea 

 esita tot-d'a-una când era vorba să-şî publice vre-o lucrare. Lu- 

 crările luî, chiar cele maî micî, au tote acest caracter de ceva bine 

 stabilit, iar nu de comunicări provisoriî. 



Forte rar vom vedea la dânsul, că deszice posterior ceea-ce 

 înaintase o dată. El păşea încet dar sigur, nu lucra şi nu scria nicî 

 o-dată pentru reclamă şi dacă în acest chip lucrările luî au perdut 

 în cantitate, acesta pierdere a fost cu prisosinţă compensată prin 

 exactitatea observaţiunilor şi prin importanţa conclusiunilor trase 

 dintr'însele. 



După ce scria o lucrare, Cobalcescu găsea tot-d'a-una că maî 

 trebue ceva de adăogat orî de îndreptat pentru a o pune în acord 

 cu faptele reinoite necontenit prin observaţiile luî propriî orî prin 

 cetire, şi de aceia o păstra în cartone încă multă vreme până să se 

 decidă a o da publicităţeî. Ast-fel s'a întâmplat cu lucrarea « Con- 

 Iribuţiunî la fauna moluscă fosilă a depositelor pontice din Ro- 

 mânia», cetită în extenso într'o şedinţă a Academieî din 1888, 

 şi hotărâtă a se publica în analele din acelaşî an. (Anal. Acad. 

 1887 — 1888 pag. 130), lucrare care nu s'a maî publicat nicî în ceî 

 4 anî cât a maî trăit după aceia. Tot ast-fel s'a întemplat şi cu cur- 

 sul luî de «geografia ţărilor române» profesat la şcola militară din 

 Iaşî, la care a muncit 20 de anî şi pe care nu s'a putut decide al 

 publica, şi dacă nu 'î ar fi fost impus de programul şcoleî nu ar fi 

 văţlut lumina nicî măcar sub forma de text poligrafiat. 



