BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 253 



putea să nu recunoscă progresele gigantice, ce acesta nobilă profe- 

 siune a realisat în a doua '/^ a secoluluî trecut ? Imî fac o plăcută da- 

 torie de a mărturisi că aceste progrese au fost cea mat bună călăuză 

 în desvoltarea învăţămîntuluf medicine! veterinare. Pentru ca acest 

 învăţămînt să potă însă da rodele ce se aştepta de la el avea nevoe 

 de o anumită direcţiune şi autonomie» 



Când în anul 1883 s'a înfiinţat ministerul agricultureT, şcola ve- 

 terinară a fost trecută la acest departament unde i s'a alcătuit un 

 nou regulament prin care s'a ridicat numărul anilor de studiu" la 5 : 

 candidaţilor de a intra în şcolă de şi nu li se cerea să aibă liceul 

 terminat, ei însă trebuiau să probeze cunoscinţa sciinţelor fisico- 

 chimice şi naturale din tot liceul. 



Numărul cursurilor s'a complectat ridicându-se la 30, repartisate 

 la 7 catedre pentru 5 anî de studiu. Pentru obţinerea diplome* de 

 medic veterinar, elevi* trebue să trecă 5 examene de diplomă şi să 

 susţină o tesă asupra unu! subiect ales de însuşî candidatul. 



Acest regulament este şi astăolî în vigore de şi prin decisiunî 

 ministeriale i s'atî adus maî multe complectărî. Astă^î se predau în 

 şcolă 3 1 de cursurî împărţite la 9 catedre şi 2 conferenţiar!. Condi- 

 ţiunile de admitere în şcolă sunt aceleaşî ca şi pentru universitate. 



Şcola de la 1899 aparţine ministerului de instrucţiune publică. 

 Când cunoscem fasele prin carî au trecut administraţiunea şi orga- 

 nisaţiunea şcoleî veterinare, să 'mî permiteţi să vă spun în câte-va 

 cuvinte şi modul în care s'a dat instrucţiunea în acesta şcolă. Din 

 acest punct de vedere aşî putea deosebi două fase prin care a 

 trecut învăţămîntul veterinar: una de la 1861 (data înfiinţare! şco- 

 leî) şi până la 1888, şi a duoa de la 1888 şi până astăglf. 



In prima faşă învăţămîntul medicinet veterinare era aprope 

 numaî teoretic. In adevăr, afară de clinicî, care de bine de rău se 

 făceau în infirmeriile de caî ale armatei, încolo, întrega instrucţiune 

 se dădea de pe catedră. Anatomia se făcea în primit ant pe câte 

 un cadavru rătăcit pe cheiul Dâmboviţeî. A fost o adevărată feri- 

 cire când pe la 1883, s'a putut despărţi un colţ d'intr'un hambar, 

 în localul din strada Fântânet, pentru a se face o sală de disecţie : 

 iar cheltuelile, ce acesta construcţiune a necesitat s'ati acoperit prin 

 subscripţie publică. Cât despre cele-alte sciinţî, care pentru a fi 

 înţelese au trebuinţă de demon straţiunt şi lucrări practice, tot aşa 



