BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



în ambele cazuri forma lor e aceeaş şi identică cu a funcţiunii lo- 

 garitmice de forma Log. (S — y)=:K — c.x, ce obţinem când inte- 



g-răm ecuaţiunea diferenţială ^ =^ c d x. 



In această ecuaţiune, x e cantitatea de apă sau de substanţă ; y 

 cantitatea de acid fosforic dizolvat, corespunzătoare valoarei res- 

 pective a lui X, K şi c nişte constante, iar S în primul caz, când 

 apa variază, e cantitatea maximă de substanţă ce se poate dizolva 

 dintr'o anumită cantitate (loo gr.) de fosfat, în al doilea S, ne re- 

 prezintă cantitatea maximă ce o poate dizolva o anumită cantita- 

 tate de apă (loo gr.), cu alte cuvinte, punctul de satur aţiune. 

 Concluziunile pe cari le trage Mitscherlich din studiile făcute asupra 

 acidului fosforic, cu ajutorul acestei funcţiuni logaritmice, sunt ur- 

 mătoarele : 



I. Pentru a ne da seama de iuţeala de dizolnţiune a îngră- 

 şămintelor^ trebuie să ţinem seamă pe de oparte de cantitatea 

 totală a substanţelor nutritive solubile ^ iar pe de alta de pune- 

 tul de saturaţiune. (Bodekunde pag. 185). 



II. Dacă două feluri de pământ sau două îngrăşăminte con- 

 ţin aceeaş cantitate de substanţe nutritive, iar efectul lor fizio- 

 logic este diferit, cauza e datorită iuţelei deosebite de dizolu- 

 ţiune şi mai ales punctului de saturaţiune al soluţiunilor, 

 punct ce se poate uşor determină. (Bodenkunde pag. 187). 



Prin încercări de vegetaţie făcute cu substanţele a căror iuţeală 

 de dizoluţie a fost determinată, dând din fiecare doze succesiv 

 crescânde, Mitscherlich găseşte că recolta obţinută creşte conform 

 legii minimului. Ecuaţiunea curbei ce rezultă din reprezentarea 

 grafică a rezultatelor obţinute cu aceiaş substanţă e tot o funcţiune 

 logaritmică de forma Lg(A — y):=:Lg(A — a) — fx, în care : A, e re- 

 colta maximă obţinută prin o îngrăşare cu Pg O3 sub formă so- 

 lubilă ; a, recolta minimă obţinută fără îngrăşămînt, iar f, e un 

 factor constant, obţinut înlocuind în formulă pe x, cu una din do- 

 zele date iar pe y, cu valoarea respectivă a recoltei obţinute (so- 

 cotită în substanţa uscată sau în substanţa fertilizantă cu care s'a 

 experimentat). Oricare ar fi x şi valoarea lui corespunzătoare y, cu 

 ajutorul căruia determinăm pe f, el găseşte pentru acest factor 

 o valoare constantă şi deci mărimea lui ne poate da o ideie de 



