10 BULETINUL SOCIETĂŢII ROMANE DE ŞTIINŢE 



Integrând aceasta ecuaţiune diferenţială, obţinem o funcţiune 



. _■ , I S 

 logaritmică de forma — Lg nat. ^ = Ct, ce se poate uşor ve- 

 rifica pe cale experimentală. 



Pentru calcul se pot înlocui logaritmi naturali prin logaritmi vul- 

 gari, sau ai lui Briggs. căci în acest caz nu este vorba decât să se 

 verifice dacă C este sau nu constant, şi prin această înlocuire noi 

 nu introducem nici o cantitate variabilă, logaritmii naturali putân- 

 du-se transforma în cei vulgari prin multiplicarea cu factorul 0,4343 



Făcând înlocuirea logaritmilor naturali cu cei vulgari, vom ob- 

 ţine ecuaţiunea următoare : 



I S 



— k sH^ = C sau Lg (S— y) =-- K— Cx, 



care este identică cu ecuaţiunea dată de Mitscherlich pentru dizo- 

 luţiunea substanţelor nutritive în acid carbonic. Ecuaţiunea, nu 

 numai că e identică, e şi conformă cu condiţiunile experimentale 

 în care a lucrat Mitscherlich, căci el a studiat solubilitatea redu- 

 cându-o la cazul unei reacţiuni monomoleculare între substanţa 

 fertilizantă şi apa saturată cu COg, luată în proporţie aşa de mare 

 faţă de substanţa pe care o studia, în cât schimbările ce le-ar fi 

 suferit apa erau neglijabile faţă de schimbările substanţei. — Prin 

 urmare, dacă studiul solubilităţii substanţelor nutritive după me- 

 toda lui Mitscherlich, se reduce la studiul unei reacţiuni monomo- 

 leculare, atunci semnificarea diferiţilor termeni din ecuaţiunea iuţe- 

 lei de dizoluţiune va fi următoarea: 



S, e sau cantitatea maximă ce se poate dizolva dintr'o anumită 

 cantitate de substanţă (procentul de substanţă solubilă), sau canti- 

 tatea maximă ce o poate dizolva o anuniită cantitate de dizolvant 

 (punctul de saturaţiune) ; y, e cantitatea dizolvată la momentul x, 

 sau dacă schimbăm variabila şi în loc de timp luăm dizolvantul, 

 atunci ne reprezintă cantitatea dizolvată pentru o anumită pro- 

 porţie de dizolvant sau o anumită cantitate de substanţă ; K, e o 

 constantă de integrare;, X, e timpul sau cantitatea de dizolvant 

 sau cantitatea de substanţă; C, e cantitatea proporţională cu iuţeala 

 de dizoluţiune şi nici decum S, după cum a socotit Mitscherlich. 



O dovadă mai mult că factorul C e acela care ne reprezintă 

 iuţeala, e că chiar Mitscherlich îl utilizează ca termen de compa- 

 raţie atunci când prin încercări de vegetaţie determină valoarea 



