BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 41 



eficace a unui îngrăşămînt, servindu-se de formula identică 

 Lg (A — y) = Lg (A — a) — fx, în care A, y, Lg (A — a), f, şi x au 

 semnificările menţionate la pg. 1 1 . 



Din cele spuse mai sus reiese că Mitscherlich a avut dreptate 

 când a asemănat studiul dizoluţiunii şi deci şi al asimilării cu cel 

 al reacţiunilor monomoleculare; el s'a înşelat însă când a considerat 

 că iuţeala de dizoluţie e proporţională cu factorul S, şi nu cu C. 



Pentru a termina capitolul teoretic referitor la iuţeală '), nu-mi 

 mai rămâne de cât să indic, după Mitscherlich, modul cum se pot 

 determina pe cale experimentală diferitele constante S, K, C, A, 

 Lg (A — a) şi f, precum şi verificarea rezultatelor obţinute. 



i) Constantele S, K şi C din formula iuţelei de dizoluţiune le 

 determinăm experimental în modul următor : 



Aflăm prin analiza chimică diferite valori pentru y: yj, yg, y^ 

 etc, corespunzătoare valorilor lui x: x^, X2, X3, alese astfel încât 



^3 X2=X2 X| 



şi apoi le introducem în ecuaţiunea logaritmică. Vom obţine aşa dar : 



Lg(S-y,)=:K-Cxi (i) 



Lg(S — y2) = K — Cx2 (2) 



L§-(S-y3) = K-Cx3 (3) 



scăzând (2) din (i) Lg(S— y^) — Lg(S— y2) =-^ Qxg— x^) (4) 



şi (3) din (2) Lg(S— y2) — Lg(S— y^) = Qxg— X2) (5) 



Din (4) şi (5) prin diviziunea membrilor obţinem : 



k (S— Yi) — Lg (S— ya) = Lg (S— y,) — Lg (S— ya) 



S — jj^ S — y.T 

 sau Lg "F^ = Lg -Q -^ trecând la numere 



S— Yi S— Y2 , j 

 -5 = -^i de unde 



^ — y^ ^ — Ys 



(S — yi) (S — yo) = (S — yg)^, scoţând valoarea lui S 



g_ y2^— Yi Ys 



2y2— (Yi+Ys) 

 Din ecuaţiunea (4) deducem pe C. 



C^lg (S— Yi)— Lg (S— y.) 



X2 X| 



iar din ecuaţiunea (i) scoatem pe K. 

 K=lg (S-y,)+Cx,. 



1) Iuţeala de dizoluţiune. 



