BULETINUL SOCIETĂŢII ROMÂNE DE ŞTIINŢE 



25 



Formula care ne va da aşa dar ambele aceste două limite va fi 

 M±:4 R. 



Diferitele rezultate obţinute atât pe cale experimentală, cât şi 

 cele calculate cu ajutorul formulei logaritmice, ce ne reprezintă iu- 

 ţeala de dizoluţie a substanţei respective, precum şi diferenţa între 

 valorile găsite şi cele calculate, sunt coprinse în tabloul următor : 



Solubilitatea mineralelor în apă saturată cu CO2 



Substanţa 



în raport cu 



H,o 



Cantitatea de KjO 



disolvată din 100 gr.S 



MiR 



Valoarea 

 calculată 



Diferenţa 



i : 250 

 1 :500 

 i : 1000 

 1 ; 2000 



0.209 

 0.292 

 0.385 

 0.526 



Fonolit 



0.003 

 0.010 

 0.01 i 

 0.011 



0.200 

 0.273 

 0.391 

 0.549 



— 0.009 



- 0.019 



4- 0.006 



+ 0.023 



Lg (0.76^5- y)= -0.18988- 

 Ortoclas 



0.00024 X. 



250 

 500 

 1000 

 2000 



0.055 

 0.063 

 0.117 

 0.170 



0.003 



0.043 



0.004 



0.074 



0.011 



0.112 



0.021 



0.140 



— 0.012 

 + 0.011 



— 0.005 



— 0.030 



1 : 250 

 1 :500 

 1 : 1000 

 1 : 2000 



Lg [0.150— yj= —0.8W1 -0.0006 x) 



Muscovit 



0.041 ± 0.001 

 0.046 ± 0.0007 



1:250 

 1:500 

 1:1000 

 1 : 2000 



0.019 

 0.024 



Biotit 



0.0006 

 0.004 



Cercetând tabloul de mai sus, vedem că diferenţa între valorile 

 experimentale şi cele calculate, fiind în toate cazurile mai mică de- 

 cât de patru ori eroarea probabilă a fiecărui rezultat experimental, 

 nu ne mai rămâne nici o îndoială că formula ce ne reprezintă iu- 

 ţeala de dizoluţiune e exacta. Aşa dar, în loc să comparăm fiecare 

 rezultat în parte cu rezultatul corespunzător, obţinut cu o altă sub- 



