o histogenesi Leydigovy „puiiktsubstance" u Clepsiny. g 



známa z celé řady receptů ze starších dob techniky mikroskopické 

 a platí to zejména pro barvení in toto (Boraxkarmin). Specielně pro 

 pikromagnesiakarmin musím podotknouti, že vynechání chromových 

 solí působí spíše k dobru než na opak. — Jinak ovšem i zde platí 

 známé pravidlo, že i s tou nejjednodušší íixáží v celé řadě případů 

 dojdeme k výsledkům skvělým, a při jednom určitém objektu poznáme, 

 že fixáž tato úplné selže. Jsem přesvědčen, že i jiná okolnost hraje 

 zde roli ne docela podružného rázu. Fixoval jsem vždy veliký počet 

 objektů najednou — všechny prodělaly stejné a za týchž okolností 

 celou proceduru až k diťferenciaci haematoxylinu i přikrytí sou- 

 časně — a přece skoro vždy shledal jsem i v sériích z téhož stadia 

 pocházejících menší neb větší různost — častěji to druhé — v doko- 

 nalosti mikroskopického obrazu. Okolnost tato, jistě všem, kdož po 

 léta se zabývají mikroskopickou technikou, velice dobře známá a často 

 ve svrchovaně podivuhodné míře se vyskytující, nejsnadněji dá se 

 ještě vysvětliti tím, že jednotlivé exempláře nalézají se v okamžiku 

 fixace v různých stavech chemických a fysiologických. Jak na příklad 

 působí na zdaření praeparatu okolnost, v jaké míře zažívací traktus 

 je naplněn, je jistě každénm, kdo třeba jen několik desítek sérií už 

 si zhotovil, dobře známo — a že v míře svrchované o zdaru tinkce 

 rozhoduje qualita potravy je známo vesměs velmi dobře. — 



Pro nejnižší stadia, kde tkané repraesentují jen mizící vrstvičky 

 proti ohromným massám žloutkovým, a kde vedle toho všechny buňky 

 všech tkaní prostoupeny jsou většími či menšími partikulemi žloutku, 

 je takřka nemožno užíti Heidenhainova železitého haematoxylinu. To 

 platí nejen pro můj objekt, ale i pro všechny oíJtatní podobné. Zlout- 

 kové kapky všech zvířat drží velmi tvrdošíjně barvu — daleko vy- 

 trvaleji než samy nukleoly — o jádře ostatním ani nemluvě. V ta- 

 kovém případě obdržíme na řezu mladičkým stadiem jednu černou 

 z větších koulí se skládající centrální massu — a druhou šedou peri- 

 ferní, polodiííerencované deriváty epiblastu — šedé proto, že buňky 

 jejich obsahují jen zcela drobounké kapičky žloutkové, ale v míře ta- 

 kové, že zakrývají obrysy buněk a jádra docela. V tom případě nej- 

 lépe jest užíti pih-omagnesiaJcarminu. Plasma buněk při této tinkci 

 je slabě růžová, jádra žhavé červená, žloutek pro výhradní imbibici 

 kys. pikrovou, jasně žlutý. Tato tinkce je pro studium nejnižších 

 stadií nevyhnutelnou; já pro svoji osobu ovšem užíval jsem jí jen 

 velmi zřídka, protože k mému účeli postačilo vyjíti od stadií pozděj- 

 ších, kde žloutek nebyl po tkaních již více v takové míře zastoupen, 

 aby pozorování mařil docela. 



1* 



