iO ~ I- Em. Mcncl: - 



einem niedrigen Kegel mit breiter Basis, dessen Spitze sich in eine 

 lange und feine Fibrille von etwa Vioooo M^- Dicke verlängert, die 

 stets durch ihren starren und geraden, gegen den oberen Querfaserzug 

 gerichteten Verlauf ausgezeichnet ist (Fig. 43, 1. Fig. 32. 41. 42.)." 



A na konec praví: 



„Diess genügt vorerst zur allgemeinen Charakteristik dieses 

 Ganglienkörpers, den ich wegen seiner Lage im Ganglion im Folgen- 

 den als „mediane Zelle'' bezeichnen werde." 



Není bez zajímavosti, že tyto zcela nápadné veliké elementy ušly 

 pozornosti všech dřívějších autorů i Leydiga v to počítaje, kdežto to- 

 muto poslednímu na příklad méné nápadné buňky v kořenech nervo- 

 vých byly brzo známy. 



Třetí druh buněk multipolarních shledává Hermann uvnitř ganglií. 

 Ty tvoří prý „Knotenpunkte, Verbindungsstellen" fibrill probíhajících 

 gangliem. Zde máme co činiti se zřejmým omylem, omluvitelným méně 

 dokonalou methodou zkoumací — vždyť tyto domnělé multipolarní 

 buňky konstatovány bjly jen na isolačních praeparatech. Jinak dlužno 

 se podiviti ostrosti a relativní dokonalosti pozorování Hermannova, 

 hledíme-li k správnosti popisu medianních buněk na jedné a k tehdej- 

 šímu stavu mikroskopické techniky na druhé straně. 



Jak již dříve jsem byl řekl, dostaneme na přesně medianním 

 řezu v každém ganglii po páru medianních buněk za sebou následují- 

 cích — okolnost, jež se s popisem Hermannovým kryje úplně. — Od 

 dob Hermannových všichni autoři, kteří se s medianními buňkami 

 byli setkali, považují je s ním shodně za multipolarní buňky gangliové. 

 Zvláště jasně kreslí je Friedländer (Zeitschr. f. wiss. Zool. XLVH. 

 1888.) u Lumbrica (Tab. IX. Fig. 2, 2 a, 5 etc.). Stejně jako obje- 

 vitel jejich i ostatní autoři považuje je za gangliové buňky, ale ne 

 docela stejnorodé s ostatními. Praví v této příčině pg. 58. 1. c. : „Ge- 

 rade nämlich auf dem Niveau der Wurzel des einfachen Nerven . . . 

 finden sich zwei unmittelbar hintereinander liegende Zellen, die sich 

 sowohl durch ihre Gestalt und Lage als auch durch ihre chemische 

 Beschaffenheit als Ganglienzellen besonderer Art erweisen." 



V dalším srovnává Friedländer tyto buňky s Hermannovými me- 

 dianními ; výběžky mají tyto buňky tři — jeden na dorsalní stranu 

 vzestupující a dva lateralní. Jejich průběh ovšem zůstal mu záhad- 

 ným — domnívá se jenom, že snad dorsalní větev vchází do „medi- 

 anního nervu", kdežto obé lateralní direktně do kořenů nervových. 



Stejného názoru je s Friedländerem v této věci Leniiossék (pro 

 Lumbrica). Odvolávaje se na Hermanna, považuje také medianní buňky 



