o histogenesi Leydigoyy ^piinktsubstance" u Clepsiny. 1| 



za nervové a praví, že výběžek jejich „vybíhá vždy po straně, křížf 

 střední čáru a přechází do jednoduchého kořene drahé strany (Arch) 

 mikr. Anat. Bd. XXXIX. pg. 122.). 



V jiném svém pojednání (Z. wiss. Zool. LVIII. 1894) zobrazil 

 Friedländer na mikrofotografii (Tab. XL. Fig. 17.) zřejmou buiiku 

 medianní. 



Vedlo by daleko uváděti vše z litteratury o nervové soustavě 

 bezobratlých, co sem spadá — v té příčině postačí odkázati na úplný 

 snad seznam litteratury starších dob na př. u Hermanna, Nansena, 

 Friedländera (Mitteil aus d. zool. Stát. z. Neapel Bd. IX. 1889.), 

 B. Hallera etc. 



Sem spadají také „Riesenzellen" u Hirudo, jak je nalezl a zobra- 

 zuje Biedermann (1891). Tento autor vidél dokonce, že výběžky jejich 

 jdou do nervového kořene téže strany, anebo se větví, a pak jde 

 jeden výběžek do kořene jedné a druhý do periferního nervu druhé 

 strany. Biedebmann je dokonce nakloněn považovati je za jakési cen- 

 trum v centru. Je zjevno, že se zde nejedná o nic jiného, než o Her- 

 mannovy „Medianzellen", třeba že autor sám o tom pochybuje, au dí 

 (1. c. pg. 446.): „Ob die von Hermann beschriebenen multipolaren 

 zwei „Mediauzellen" in den Ganglien von Hirudo mit den von mir 

 beobachteten identisch sind, ist mir um se zweifelhafter, als jene 

 weder der Form, noch der Lage nach mit diesen übereinstimmen. 

 Freilich ist es mir auch nicht gelungen, andere, den letzteren mehr 

 ähnelnde Zellformen aufzufinden." Pohlédneme-li však na jeho fig. 1. 

 a 2. vidíme, že tyto buňky jsou totožné s Herbiannovými. Biedermann 

 pozoroval vypraeparovaná, vitálně zbarvená ganglia, a tu je nejvýš 

 pravděpodobné, že nastane přesunutí podobných útvarů bud podle osy 

 podélné anebo i napřič, takže velice snadno možno dojíti k takovým 

 obrazům, jak je podává Biedermann. Přistoupí-li k tomu ještě nepřesná 

 orientace ganglia pozorovaného na podložním skle, může býti dislo- 

 kace jednotlivých částí dosti nápadnou. 



Z novějších prací dlužno blíže sobě povšimnouti Rohde-ho (Hi- 

 stologische Untersuch, u. d. Nerveusyst. d. Hirudineen 1892), na 

 kterouž práci bude nutno častěji zajíti. 



Rohde poukazuje na to, že zevní podobou buňky medianní do- 

 cela jsou podobny gangliovým multipolarním buňkám — na druhé 

 straně, ale struktura jejich nezdá se m.u být souhlasnou. U Aulastoma 

 prý velmi upomínají na buňky ležící ve vrstvě gangliových buněk 

 dorsalně od nich;, tyto buňky vykládá Rhode za vazivové. Ještě menší 



