12 - I. Em, Mencl: 



podobnost mezi medianními a gangliovými buňkami jest u Pontobdelly. 

 Khode nedovede se o těchto buňkách přímo vysloviti, a zdá se mi, 

 že je nakloněn považovati je spíše za gangliové než za vazivové. Při 

 tom opírá se hlavně o podobnost ve struktuře jádra, jaká panuje 

 mezi medianními buňkami a gangliovými. Ve výsledcích svého pojed- 

 nání praví o nich (1. c. pg. 62): 



„In der Centralsubstaoz jedes Ganglions kommen ventral in der 

 Medianlinie in kurzer Entfernung hinter einander zwei Zellen vor 

 (Medianzellen), welche bei Äulastomum durch ihre gleichmässig 

 körnig-fibrilläre Struktur an die Stützzellen der Ganglienzellenschicht 



erinnern , bei Pontohdella aber einen der Centralsubstanz des 



Ganglions sehr ähnlich gebauten Zellkörper besitzen, bei beiden Gat- 

 tungen gleich multipolaren Ganglienzellen eine grosse Anzahl Fort- 

 sätze von unbestimmter Begrenzung nach den verschiedenen Richtun- 

 gen entsenden und an der ganzen Peripherie mit ihren Fi- 

 brillen in diejenigen der Centralsubstanz übergehen." 



Kdežto tedy Biedermann, jak zmíněno, domníval se vystihnouti 

 průběh výběžků těchto velikých buněk, nechává Rohde jednoduše vý- 

 běžky rozptylovati se do „punktsubstance". Je opravdu s podivením, 

 že Rohde, který se nalézal blízko pravdy, přece věc ve skutečných 

 jejích poměrech nedovedl vystihnouti a že charakteristický průběh 

 dvou hlavních, svrchovaně nápadných a v celém svém průběhu snadno 

 sledovatelných (aspoň na příčném průřezu) výběžků medianních buněk, 

 zůstal jím nepovšimnut. Také zakončení jejich, jak hnedle uvidíme, 

 je zcela snadno k zjištění. 



Ačkoliv Rohde tedy první projevil myšlénku kterou dále nesle- 

 doval a nedovedl podepříti, že jedná se zde o elementy povahy jiné 

 než nervové, přece od té doby (r. 1892) všichni autoři tuto věc ne- 

 považují jaksi za schopnou jiného výkladu; a tak poznámka Rohde-ho 

 na pravý poměr věcí narazivší zase beze stopy zapadla. Na základě 

 svých praeparatů z důvodů níže uvedených poznal jsem pravou pod- 

 statu a význam těchto buněk dříve, než mi dosti nesměle vyslovená 

 domněnka Rohdeho byla známou. 



Názor Hermannův o nervové povaze těchto buněk se tedy jed- 

 noduše dále tradicionelně převáděl, a nevím čemu tuto okolnost při- 

 čísti : zda nedostatku pozorování, nebo nedokonalosti method, nebo 

 snad dokonce váze autority Hermannovy a jiných. V každém případě 

 však okolnost tato bránila v nemalé míře nahlédnutí do pravých 

 a dosti jednoduchých poměrů histologické skladby nervové pásky bez- 

 obratlých vůbec. 



