o histogenesi Leydigovy „pimktsubstance" u Clcpsiny. 13 



Jediným, pokud mi je známo, autorem z doby nejnovější je 

 Joseph (1902), který Si3rávně vyložil povahu těchto buněk. V práci 

 své „Untersuchungeu über die Stützsubstanzen des Nervensystems 

 etc.", zobrazuje velice instruktivně na tab. III. fig. 27. velikou cen- 

 trálně uloženou, rozvětvenou buňku u Enchytraea, která direktně od- 

 povídá co do polohy i vlastností medianním buňkám u pijavek. Vy- 

 slovuje se pak o této věci (1. c. pg. 50) následovně : 



„Fast das gesamte Gliagerüst wird hingegen von nur ivenigen 

 sternförmigen^ echten Gliasellen gebildet, die sich hier unter ganz 

 bestimmten Bedingungen befinden. Es findet sich nämlich ungefähr in 

 der Achse des annähernd cylindrischen Bauchstranges eine Längs- 

 reihe von grossen sternförmigen Zellen, die tvir nothwendig ah Glia- 

 sellen benennen müssen. Infolge dieser Anordnung sieht man auf einem 

 Querschnitt, und zwar ungefähr in der Mitte desselben immer nur 

 je eine solche Neurogliazelle (Fig. 27). Sie trägt alle Kennzeichen einer 

 solchen. Ein deutlicher mehrzipfeliger Plasmaleib, dessen Fortsätze 

 nach allen Seiten radiär ausstrahlen. Der Kern ist gross und gleicht 

 fast vollkommen dein der Ganglienzellen. Die Gliafasern iiehmen . . . 

 ihren Ursprung von der grossen Zelle, indem sie deren Fortsätzen an- 

 liegend sich radiär im Bauchmark vertheilen.'' Popis tento zjevně 

 souhlasí i do svých nejmenších podrobností s popisem, jak jej podal 

 Hermann a jak výše byl citován. Zásluha, že první správně vysvětlil 

 povahu těchto buněk aspoň pro Enchytraeidy náleží tedy výhradně 



JOSEPHOVI. 



Správný výklad Josbphův zůstal však přece jen nepovšimnut — 

 neboť v celé řadě případů ještě do doby nejnovější, udržel se názor 

 starších autorů, že totiž buňky medianní jsou buňky gangliové, zvláštní 

 polohy a také svými výběžky od ostatních se lišící. Zde uvádím ještě 

 práci ScHMiDTOvu,'^) která se mi krátkou jen dobu před dokončením 

 tohoto pojednání dostala do ruky. 



Jmenovaný autor zmiňuje se v uvedené práci, jež celkem nic 

 nového k našim dosavadním vědomostem o nervové soustavě bez- 

 obratlých vůbec ani specielně Branchiobdelly nepři činuje, o median- 

 ních buňkách, které se zde vyskytují ve dvou párech v každém 

 ganglii. Podobné nalezl ovšem i v infraoesophagealní zauzlině ner- 

 vové. Praví o nich (1. c. pg. 682) : 



„Der dorsalwárts gerichtete Fortsatz lässt sich einigermassen 

 verfolgen; er gabelt sich und gibt anscheinend weiter die soeben be 



^) Fried. Schmidt. Zur Anatomie und Topographie des Zentralnervensystems 

 von Branchiobdella parasita, Festschrift für Ehlers. Bd. I. 1905. 



