o histogenesi Leydigovy „punktsubstance" u Clepsiny. 23 



vadní pozorování histogenetická i histologická byla konána. Jak už 

 dříve byl Apáthy zpozoroval, má druh Ci. hioculata tu zvláštnost, že 

 ve svých conuectivech chová jádra dvě. Totéž podařilo se mi zjistiti 

 pro tento druh u dospělých individuí, jakož i u několika mladičkých 

 exemplářů. Při této příležitosti podotýkám, že asi millimeti- a něco málo 

 větší exempláře jsem nalezl v domácích aquariích ústavních koncem mě- 

 síce srpna a po dalším hledání dokonce několik Clepsin (bioculata), 

 které měly na břiše vajíčka ve velmi nízkých stadiích vývojových! 

 Nechci rozhodovati o tom, zda tu nehrály hlavní roli změněné pod- 

 mínky životní, nebo náhoda, nebo zda opravdu se děje snášení vají- 

 ček dvakráte do roka nebo vícekráte — v každém případě však okol- 

 nost tato nepostrádá vší zajímavosti. 



Jak jsem se zmínil, je zmnožení jader pro druh Cl. bioculata 

 v connectivových buňkách typickým. Pravím zmnožení, neboť zdvojení 

 jader, jak je Apáthy (1870) stanoví pro tento druh a Cl. heteroclita, 

 je provázeno často u téhož individua fnejméné u Cl. bioculata) ztro- 

 jením jejich (fig. 29.). Vůbec vládne v této věci neurčitost. Velmi 

 často nalézáme v jednom connectivu jádro jediné, v druhém, hned 

 vedle, dvě (fig. 30.). Jádra leží pak nad sebou nebo za sebou (fig. 

 31.); variabilitě je tu ponecháno zkrátka zcela volné pole. 



Jinak ale jeví tyto builky vzhled s poměry dříve již popsanými 

 úplně totožný. Na praeparatech Heidenhainových možno pozorovati 

 zajímavé věci. pro Cl. bioculata platné. Celý connectiv jeví vyjádřeně 

 fibrillarní strukturu po celém svém průřezu. Jinak ale jeví se partie 

 mezi oběma jádry. V těchto místech nalézáme shušténé fibrilly, takže 

 mezi jádry jako by bylo uloženo compaktní, černé vřeteno. (Fig. 32.) 

 Jindy se táhne mezi jádry spojná klikatá, ale ne varikosní fibrilla, 

 silnější než ostatní v celém connectivu. Fibrilla tato zdá se upínati 

 na obou koncích na blánu jadernou obou buněk. (Fig. 33.) Jak dlužno 

 sobě tyto věci vysvětlovati, o tom nemohu pro nedostatek tohoto ma- 

 teriálu a nedostatek pozorování podati bližších zpráv. Také o vzniku 

 těchto jader nemám pozorování direktních, myslím, že můžeme se 

 přikloniti k názoru Apátiiyho, jenž dává vznikati těmto jádrům dě- 

 lením z jednoho původního, třeba že neudává, zda to přímo pozoroval 

 (1. c. pg. 604). 



Objevitelem connectivových buněk je Faivre, který ale je za 

 gangliové nepovažuje. Tak činili teprve pozdější autoři od Hermanna 

 počínaje. Pochybnost o tom vyslovil, podobné jako o medianních 

 buňkách, jak jsme se výše zmínili, teprve Rohde, který, mimochodem 

 řečeno, nesprávně nazývá tyto útvary „commissuralními" Rohde 



