24 !■ Em. Mencl: 



(1. c. pg. 44) poznal pravou jejich strukturu fibrillarní, jakož i další 

 jejich poměry — ale nevšímá si blíže jich pravého významu, hledě 

 si jenom svého cíle, dokázati hyaloplasmu co jedině nervové. Teprve 

 ve svých výsle-icích (1. c. pg. 62) sub 2. praví: „In jedem der beiden 

 (Jommissurenstränge findet sich etwa in der Mitte zwischen den Gan- 

 glien je eine sehr grosse Nervenzelle (Commissurenzelle)" etc. ! 



Zvláštním způsobem vykládá connectivovou neuroglii Apáthy. 

 Ve svých „Studien über die Histologie der Najaden" praví (pg. 628) : 

 „leh unterscheide die zelligen Elemente des Nervensystems der Mu- 

 scheln in Ganglienzellen und Nervenzellen. Erstere dienen für die 

 Nervenfasern als Ausgangspunkte, unterbrechen sie hie und da und 

 vermitteln ihre Endigung. Die Nervenzellen liegen in den Nerven- 

 fasern selbst . . . Die Nervensubstanz d. h. die leitende Substanz, ist 

 auch hier Produkt der Nervenzellen und ist nicht als blosser Fort- 

 satz der Ganglienzellen aufzufassen. Die Primitiviibrillen sind hier 

 ähnlich wie bei den Muskeln, durch eine interfibrilläre Substanz zu- 

 sammengehalten" etc. V jiné svojí práci, dvě léta po právě zmíněné 

 (1890), rozvádí svoji nauku o nervových buňkách na rozdíl od gan- 

 gliových dále a považuje direktně connectivové neurogliové buňky za 

 svoje nervové vřeteno (Nervenspindel). Z takové buňky dle něho 

 vzniká vodivá hmota, jež uložena je na periferii, kdežto plasmatická 

 část tvoří osu vřetena. Výklad connectivových buněk za „Nerven- 

 spindel" Apáthyho je zjevně nesprávný, nepřihlížeje k nejasnosti toho, 

 co si pod tím Apáthy mysli, a není třeba, přihlédneme-li k zjevně 

 vazivové, výše odůvodněné povaze connectivových, hledati nějaký nový 

 a nepřirozený výklad. 



Punktsubstanz Leydigova. . 



Z dosud uvedeného nutně vyplývá, že dosavadní názory tolika 

 četných autorů bude dlužno úplně corrigovati na základě těchto po- 

 znatků a poznatků novější doby o povaze, vztazích a průběhu nervo- 

 vých elementů. Leydig ve svém „Lehrbuch der Histologie" (1857) 

 ani ve svých pozdějších spisech nedefinuje tak jasně svoji „Punkt- 

 substanz", čímž bylo způsobeno, že i ti autoři, kteří ji přijímali, 

 přece na jejím pojmu stále něco corrigovali a přetvořovali. Dle Ley- 

 diga musíme rozeznávati dvojí punktsubstanci (1. c. pg. 61), extra- 

 cellularní a intracellularní, z nichž první může úplné vymizeti; ně- 



