28 



I. Em. Mencl: 



jež vbíhá do centrální hmoty ganglia. V některých případech zbarví 

 se i spodní část košíčku, jevící se co bifurkace neurofibrilly uvnitř 

 nervové buňky (textová fig. 4.). Jindy zase objeví se fibrill více 

 (text. fig. 5.). 



Z ventralní skupiny gangliových buněk vybíhající vlákna ohýbají 

 se v pravém úhlu a probíhají potom podélně. Za to neurofibrilly 

 z lateralních skupin běží skrze ganglion a vybíhajíce na protější 

 straně kořenem nervovým, musí nutné tvořiti uprostřed ganglií mo- 

 hutné, na příčných řezech velmi typické křížení. Na zdařilých prae- 

 paratech Cajalových vidíme, že všechny buňky ve ventralních i late- 

 ralních skupinách obsahují košíčky neurofibrillarní a že všechny dá- 

 vají neurofibrillám vznik. Tím dán je direktní důkaz, že Rohde zcela 



Obr. 4. 



Obr. 



nesprávně považuje část buněk ve ventralních skupinách za neuro- 

 gliové. Z našich pozorování, usnadněných hlavně svrchovanou ostrostí 

 a jednoduchostí, s jakou raethoda Ra3io>- y Cajalova nahlédnouti 

 dává do organisace břišní pásky nervové, nutně dlužno za to míti, 

 že všechny buňky, ve všech skupinách ventralních i lateralních („Gan- 

 glienzellenbelege" autorů) jsou povahy nervové. Medianní buňky na 

 příčných průřezech nikdy neukazují ani stopy po nějaké fibrillarní 

 differenciaci po stříbrné méthode Ramón y Cajalově, nýbrž jeví se co 

 žluté bezfibrillarní ostrůvky v ganglii — nejvýš že je poněkud zna- 

 telné jádro jejich co hnědější kruh. Rovněž neuroglia connectivu jako 

 taková se jeví i při nejdokonalejší impraegnaci neurofibrill. Postrádá 

 všech fibrillarnich, tedy nervových differenciaci při této méthode. Svazky 

 hustých neurofibrill probíhají paprsčité v jednotlivých konických po- 



