v. 

 Kolorimetrická studie o médi. 



Podávají Dr. Jaroslav Milbauer a Vladimír Staněk. 



Předloženo 26. ledna 1906. 



Při kolorimetrickém stanovení minimálních množství mědi ku př. 

 v některých produktech hutnických, v potravinách atd. postupuje se 

 dle předpisů, diktovaných praxí. Většina method*) založena jest na vlast- 

 nosti amonia, tvořiti s mědí komplexní ionty modře zbarvené. V pracích, 

 týkajících se této vlastnosti, nenacházíme však nic bližšího o různém 

 vlivu některých látek na sílu a ton vzniklého zbarvení; vyžaduje se 

 jedině, aby přidán byl přebytek amoniaku a nebyly přítomny soli ko- 

 vové, které skýtati mohou s amoniaku buď zbarvení (nikl) nebo sed- 

 linu (železo). 



Známe celou řadu látek, jež udržují resp. uvádějí hydroxyd 

 mědnatý v roztok. Intensita a ton vzniklého zbarvení bývá však 

 neurčitě označen slovy „lazurový," „syté modrý," „temně modrý" 

 a p. Všimli jsme si v této práci takových látek a vyšetřovali jsme, 

 v jakém poměru jsou za jejich přítomnosti vzniklá zbarvení ku jistým 

 tonům základním. 



Při pokusech svých používali jsme ponorného kolorimetru Kbüs- 

 SOVA**) s hranolem Lummer-Brodhunových od firmy Schmidt a Haensch 

 Přístroj tento dovoluje velmi dobře srovnávati malá množství roztoků, 

 což při látkách vzácných jest zajisté okolností zvláště cennou. V ko- 

 lorimetru námi používaném obě pole krajní i proužek střední při 



*) První použití praktické pochází od Heine: Bergwerksfreimd 1, 33 a 17, 

 405. z r. 1830. 



=•=*) Zeit f. anorg. Ch. 5. (1895). 325, 

 Věstník král. české společnosti nauk. Třída II. 1 



