XXI. 



o titraci SO3 ' iontem MnO^' 



Podává docent Dr. Jaroslav Milbauer. 

 Předloženo v sezení dne 6. července 1906. 



Řada autorů starších dob zkoušela oxydaci siřičitanu a kysličníku 

 siřičitého permanganate m : Fordos a Gélis (J. Pharm. [3.] 36. 112); 

 Péant de Sanit Gilles (A. M. [3.] 55. 374); Buignet (J. Pharm. [3.] 

 36. 112.) 



Všichni shledali souhlasné, že síra a sirné sloučeniny neoxydují 

 se úplné permanganatem a že tento ku jich stanovení se nehodí. 

 Vytvoří se sice vždy kyselina sírová, však vedle toho něco kyseliny 

 sirné s menším obsahem kyslíka. 



Z analytického stanoviska všimli si v novější době znovu naší 

 otázky H. KOxNig a E. Zatzek (Monatsh. f. Chemie. 4. 738.) Zkoušeli 

 oxydaci siričitanu v různém mediu a nalezli, že jak za chladu, tak 

 za horka oxydují se v kyselém prostředí neúplné a sice tím nedo- 

 konaleji, čím více přítomno je volné kyseliny. Domnívají se, že onou 

 vedlejší zplodinou, která neúplnou oxydaci vzniká, jest kyselina dithio- 

 nová, neboť jen tato jest proti permanganatu stálá a jenom volnými 

 halogeny oxyduje se na sírovou. Pro úplnou oxydaci nestačí ani, aby 

 byl původní roztok neutrálný, toliko v alkalickém roztoku lze nadbyt- 

 kem parmanganatu veškeren siřičitan zoxydovati na síran. ' ' 



Zdálo by se, že ponáěry budou lepší, bude-li se pro stanovení 

 titrimetrické vpouštěti siřičitan do -permanganatu, kde tedy obrácené 

 tiť-ace bude užito. Skutečně L. de Eoninck v německém vydání své 

 učebné knihy (Koninck-Meineke : Léhrbucû der qualitativen und quanti- 

 tativen chemischen Analyse, IL díl. str, 442) praví do slova: „Mann 



Věstník král. české spoL nauk. Třída II. 1 



