XXII. 



Příspěvek k seznání cukrů v kořeních. 



Jos. Hanuš a Frant. Bien. 



Předloženo v sezení dne 7. července 1906. 



Úkolem potravního chemika není pouze náležitě znáti a ovládati 

 veškeré analytické methody, směřující k dokazování čistoty případně 

 porušení jednotlivých objektů, nýbrž v prvé radě musí dokonale býti 

 informován 1. o jejich chemickém složení, 2. o chemické povaze všech 

 látek, ať již významu hlavního nebo podřízeného, které v jednotlivých 

 potravinách se vyskytují, 3. o fluktuaci, které množství jednotlivých 

 součástek potravin podléhá a 4. o vlivech kolísání způsobujících. 



Nelze se tudíž diviti, že na všech stranách pracuje se na pro- 

 hloubení našich vědomostí v oboru potravním. Práce tyto, budou-li 

 systematicky prováděny, mohou, odhlížíme-li i od jejich čisté vědeckého 

 významu, byť ne hned tedy jistě časem, prokázati platných služeb při 

 posuzování potravin. 



Znalosti naše ohledně chemického složení některých potravin, 

 případně látek požitkových, jsou ještě velmi kusé, a tu zejména o che- 

 mickém složení koření, odhlížeje od jeho hlavní kořenné součástky, 

 jest nutno vědomosti naše rozšířiti a pátrati, zda-li by mezi některými 

 z jejich součástí, nenalezla se taková, která jsouc podrobena nepatrné 

 fluktuaci, vystupujíc tedy pravidelně a v málo se měnícím množství, 

 byla by dobrým kriteriem pro posouzení čistoty. 



Vzali jsme si za úkol studovati koření po stránce složek cuker- 

 ných, an v tomto směru dosud velmi málo bylo pracováno a zvláště 

 i proto, že stanovení některých uhlohydratů bylo již ku posouzení 

 jakosti koření použito. Mimo to, v některých případech pozorováno 



věstník král. české spol. nauk. Třída II. 1 



